УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/5771/20
Провадження № 22-ц/4820/1439/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 вересня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.
за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/5771/20 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2020 року (суддя Палінчак О.М.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 22 грудня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1062006, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 9 059,41 доларів США на строк з 22 грудня 2006 року по 21 грудня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних.
Позивач зазначав, що у 2010 році, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 , банк звернувся до суду за захистом своїх порушених майнових прав з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
25 травня 2010 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області (суддя Марцинкевич В.А., справа № 2-4370/10) було ухвалено заочне рішення та позовні вимоги АБ «Укргазбанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 1062006 від 22 грудня 2006 року, станом на 10.03.2010 в сумі 8 738,52 дол США та 43 грн 19 коп пені.
Проте, ОСОБА_1 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25.05.2010 року виконано невчасно, а тому станом на 30 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 має зобов`язання за кредитним договором № 1062006 від 22 грудня 2006 року перед АБ «Укргазбанк» в розмірі 7 794,28 дол США процентів за період з 11.03.2010 по 30.10.2019 та 427 309 грн 13 коп пені за період з 31.10.2016 по 30.10.2019.
А тому, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 1062006 від 22 грудня 2006 року, яка станом на 30.10.2019 року складає: заборгованість по процентах прострочених в сумі 7 794,28 доларів США, заборгованість по пені в сумі 427 309 грн. 13 коп. та понесені судові витрати в розмірі 9 345 грн. 80 коп.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2020 року в позові ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» не погоджується з вказаним вище рішенням суду, вважає його таким, що порушує права та інтереси банку, а тому просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зазначає, що наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не виключає право банку на стягнення процентів, пені, збитків та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором, до дня фактичного виконання боржником всіх зобов`язань, передбачених договором.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
В судовому засіданні представник позивача Галюк В.В. підтримав апеляційну скаргу.
Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 22 грудня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1062006, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 9 059,41 доларів США терміном до 22 грудня 2011 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом (а.с. 5-7).
22 грудня 2006 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки згідно з яким ОСОБА_2 виступила поручителем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 8).
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.05.2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 1062006 від 22 грудня 2006 року, станом на 10.03.2010 в сумі 8 738,52 дол США та 43 грн 19 коп пені. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави (а.с. 12-13).
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2017 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.05.2010 скасовано.
Рішенням Хмельницького міського суду Хмельницької області від 05 березня 2018 року у справі № 686/22950/17 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту прострочену - 3 623,76 доларів США, заборгованість по кредиту строкову - 3 321,79 доларів США, заборгованість по процентах прострочену - 1 792,97 доларів США, а всього 8 738,52 доларів США (еквівалент 231 885 грн), 43 грн 19 коп пені та по 415 грн 00 коп судових витрат з кожного; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1062006 від 22 грудня 2006 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки ВАЗ 21124, 2006 року випуску, кузов (шасі, рама) № НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Першим МРВ ДАІ УМВС України в Хмельницькій області та зареєстрованого 21.12.2006; в іншій частині відмовлено.
Вказане заочне рішення суду було повністю виконано ОСОБА_1 , а саме сплачено: 18.04.2018 - 1 950,00 доларів США, 07.05.2018 року - 4 330,00 доларів США, 21.12.2018 - 2 490,00 доларів США. Відповідно, усього було сплачено - 8 770,00 доларів США. Зазначені платежі здійснювалися саме на виконання рішення суду у справі № 686/22950/17 (а.с. 39 на звороті, 50-52).
За позицією позивача за період з 10.03.2010 по 30.10.2019 за ОСОБА_1 у зв`язку з невиконаним зобов`язанням за кредитним договором виникла прострочена заборгованість у сумі 7 794,28 дол США - процентів за період з 11.03.2010 по 30.10.2019 та 427 309 грн 13 коп пені за період з 31.10.2016 по 30.10.2019 (201 989,08 - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, 225 320,05 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог про стягнення процентів і пені, нарахованих після закінчення строку дії договору.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З метою забезпечення єдності судової практики у спірних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц сформувала висновок, відповідно до якого якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. 
Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. 
У цьому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від попереднього висновку і підтвердила його актуальність для спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції правильно врахував наведені висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Таким чином, зі зверненням з вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі в 2010 році позивач реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги до позичальника відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, а тому в нього припинилося право нараховувати проценти та пеню за кредитним договором після закінчення строку його дії у 2010 році.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення донарахованих процентів за період з 11.03.2010 по 30.10.2019 і пені за період з 31.10.2016 по 30.10.2019.
Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про правомірність позовних вимог з посиланням на попередньо напрацьовані судовою практикою висновки про застосування норм права у спірних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 520/16150/15-ц, від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 45 цього Закону Велика Палата Верховного Суду  у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що Цивільним процесуальним кодексом України визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. 
Для забезпечення сталого застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду.
З огляду на викладене, рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай