Номер провадження: 22-ц/813/1091/20
Номер справи місцевого суду: 520/11063/19 
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О. 
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року                                                                 м. Одеса
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Цюра Т.В.,
За участю секретаря - Ющак А.Ю.
розглянула у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування, -
ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА та АРГУМЕНТИ СТОРІН:
          
        21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих просила суд:
-встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2011 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 . 
       Вимоги обґрунтовувала тим, що з 2011 року позивачка проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 а та після смерті останньої, не може документально підтвердити факс сумісного проживання. Покійна при житті була зареєстрована за іншою адресою та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
       Посилаючись на те, що інших спадкоємців немає встановлення факту сумісного проживання є підставою для визнання за нею права власності на спадкове майно. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник Одеської міської ради просить у задоволенні позовних вимог відмовити в зв`язку з недоведеністю факту сумісного проживання з 2011 року по день смерті ОСОБА_2 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 рокупозовні вимоги задоволені частково. 

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з початку 2012 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Заявник посилається на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат та факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем понад п`яти років однією сім`єю до часу відкриття спадщини. При цьому зазначає, що обов`язковою умовою для визначення осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, пільного харчування,купівлі майна для спільного користування,участь у спільних витратах на утримання житла,його ремонт,надання взаємної допомоги на протязі не менше п`яти років. Посилається на те, що позивачка не підтвердила факт спільного проживання так як вони зареєстровані за різними адресами, а довідка виконкому Усатівської міської ради від 16.11.2017 року № 4006 не є належним,достовірним та достатнім доказом спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю понад п`яти років до часу відкриття спадщини, так як :
-не містить дати,з якої спадкодавець та позивач нібито почали проживати та вести спільне господарство
-спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Міській клінічній лікарні № 11 у місті Одесі по АДРЕСА_3 , та не могла проживати за місцем проживання позивачки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення .зазначає, що нею надані всі належні та достовірні докази щодо проживання з ОСОБА_2 однією сімєю не менш як п`яти років до часу відкриття спадщини, що підтвердити свідки.Зазначає, що ОСОБА_2 є її родичкою, в силу віку та стану здоров`я потребувала стороннього догляду, а тому переїхала до неї, де вони разом проживали,вели домашнє господарство. 
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
В клопотанні Одеська міська рада просить відкласти розгляд справи посилаючись на продовження карантину в Україні до 22 червня 2020 року через спалах у світі корона вірусу, а також розпорядженням міського голови Труханова Г.Л. від 15 березня 2020 року № 218 «Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування,розташованих у м. Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру распіраторну інфекцію,спричинену коронговірусом COVID-19».

Розглянувши клопотання Одеської міської ради колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення, оскільки вказаними актами не зупинено(призупинено) функціонування органів державної влади, в тому числі суддів, які наразі працюють в звичайному режимі, але з дотриманням норм , попереджуючих розповсюдження інфекції.
На своєму засіданні 17.03.2020 року Рада суддів україни рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя не зважаючи на епідемію корона вірусу карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.
В відтак, з метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги,передбаченого статтею 371 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, а тому в силу ст.372 ч.2 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 25.06.2020 року.
   ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, приходить до наступного.
Встановивши факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з початку 2012 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 А районний суд виходив з доведеності заявлених вимог, так як між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування та встановлення факту проживання однією сімєю.
Відмовляючи у позовних вимогах щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно - районний суд виходив з тугого, що встановлення судом факту спільного проживання визначає, що позивач є спадкоємцем четвертої черги з відповідними правами та обов`язками,та при відсутності інших спадкоємців вправі звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину.
       З таким судженням районного суду погодитись не можна виходячи з наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 21.12.2006 року (а/с 17,19). 
За положеннями статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Суд установив, що 26.12.2017 року приватним нотаріусом Жосан Т.І. відкрита спадкова справа, що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі , на підставі заяви ОСОБА_1 , яка подана 26.12.2017 року (а/с10, 41).
Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років.
За змістом частини 3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів,чинних на час вчинення окремих процесуальних дій,розгляду і вирішення справи.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до статі 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Статтею 76 ЦПК України , що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
-письмовими,речовими і електронними доказами;
-висновками експертів;
-показаннями свідків.
Згідно з частиною першою та четвертою статті 77 частиною першою належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази,що не стоуються предмету доказування.
Встановивши, що у період з початку 2012 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 проживала за місцем проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 ,яка брала участь у веденні господарства, побуті та догляді на спадкодавцем, районний суд дійшов висновку, що у них склалися сімейні відносини на ґрунті взаємних прав та обов`язків.
Суд зазначив, що факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п`яти років в АДРЕСА_1 А підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3 , та письмовими поясненнями сусідки ОСОБА_4 ,довідкою від 16.11.2-17 року Усатівської сільської ради про те, що ОСОБА_2 до дня смерті проживала та вела спільне господарство разом з позивачкою.Поховання ОСОБА_2 здійснила ОСОБА_1 .
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 00603 від 11 жовтня 2017 року вбачається, що місцем постійного проживання померлої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено АДРЕСА_4 ( а.с.18).
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:
а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 
б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання,  ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
       Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі - Закон) визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
       Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону).
       Згідно з пунктами 3, 9, 15 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2015 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України. До створення реєстру територіальної громади картотеки з питань реєстрації осіб, які передані відповідному органу реєстрації, ДМС, житлово-експлуатаційними організаціями та іншими підприємствами, установами та організаціями, що забезпечували ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, підтримуються в актуальному стані за карткою реєстрації особи та адресною карткою особи за відповідними формами згідно з додатками 4 та 5.
       Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
       Крім того, згідно з вказаним листом заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.
       Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
       Як вбачається з матеріалів справи № 520/11063/19-ц, а саме з відмітки про місце проживання на 11-й сторінці паспорту громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 26.03.2004 року, позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Спадкодавець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 02.12.1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована та проживала по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_5 . АДРЕСА_4 .
Матеріали справи не містять  доказів  про те, що   ОСОБА_1  проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини   за місцем проживання  спадкодавця  ОСОБА_2 ,  вела з нею спільне господарство, приймала участь у витратах на утримання житла його ремонту та вони придбавали майно для спільного користування та за спільні кошти. 
Та обставина, що ОСОБА_2 проживала за місцем проживання позивачки не є достатнім доказом, що дає змогу дійти висновку про те, що відповідно до статті 1264 ЦК України  ОСОБА_1 набула право на спадкування за законом , як спадкоємець четвертої черги за відсутності доказів, що сторони були пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.
Враховуючи вимоги ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України судова колегія дійшла висновку про порушення районним судом ст.1264 України, що є підставою для скасування рішення районного суду з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позовних вимог.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судова колегія покладає на позивачку понесені відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги так як він документально підтверджений.
Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 
ПОСТАНОВИЛА:
        Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Одеської міської ради(код ЄДРПОУ:26597691) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн ( одна тисяча сто п`ятдесят дві грн. 60 коп).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда 
- 

Т.В.Цюра