ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002101 пров. № А/857/4729/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                        Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,                    
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (головуючий суддя: Сподарик Н.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 12.03.2020) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 30)» до Головного управління ДПС у Львівській області   про визнання протиправним і скасування рішення, –

встановив:

Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 30)», 30.03.2020 звернулася з позовом до суду, в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення від 06.02.2019 за № 0001041308 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Обґрунтовує позов тим, що спірне рішення за № 0001041308 від 06.02.2019 відповідачем винесено безпідставно, всупереч вимог податкового законодавства. Вказує, що податковий орган безпідставно нарахував штрафні санкції в розмірі 314462,50  грн та виніс оскаржуване рішення на підставі неузгодженої вимоги про сплату боргу від 11.01.2019 на суму 628925 грн, оскільки така вимога оскаржувалася в адміністративному та судовому порядку, а тому до набрання судовим рішенням законної сили є неузгодженою та не підлягає виконанню і відповідно відсутні правові підставі у нарахування штрафних санкцій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що позивач є платником єдиного внеску загальнообов`язкове державне страхування. Згідно ч. 3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та несплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується із нарахуванням пені та застосування штрафів. У період з 01.10.2016 по 31.12.2017 Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 30)» занизило базу нарахування єдиного внеску на суму 2858750 грн за рахунок не включення до бази даних нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених із врахуванням додаткової бази нарахування єдиного внеску. Отже, відповідач вважає, що штрафні санкції до відповідача застосовані правомірно.
Позивачем, 20.08.2020 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2019 відповідачем проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 30)» з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.
За результатами проведеної перевірки складено акт № 30/13-08/08680448.
Актом перевірки встановлено порушення вимог п. 2 ст. 6, ст. 8, п. 2 ст.9  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого підприємством занижено суму нарахованого єдиного внеску на суму 628925 грн  за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених на загальну суму 2858750 грн.
За результатами проведеної  перевірки, ГУ ДФС у Львівській області, відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне страхування», 11.01.2019  винесено  вимогу про сплату боргу № Ю-0000451308 на суму 628925 грн.
За результатами адміністративного оскарження згаданої вимоги, така була залишена без змін.
Відповідачем 06.02.2019 за № 0001041308 прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску в сумі 314462,50 грн на  підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Підприємством, 18.02.2019 на адресу відповідача було скеровано скаргу № 18 з вимогою скасувати рішення з підстав неправомірності.
Рішенням ДФС України № 1388/6/99-99-11-05-02-25 від 25.03.2019 скаргу залишено без задоволення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом, при нарахуванні штрафних санкцій в сумі 314462,50 грн, безпідставно взято, як узгоджений розмір грошового зобов`язання визначеного на підставі вимоги про стягнення боргу  від 11.01.2019 № Ю-0000451308, оскільки така вимога на час винесення спірного рішення була оскаржена.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно п.   14.1.39   ст.   14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 14.1.156   п.   14.1   ст.   14 Податкового кодексу України встановлено,   що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до п.п.   14.1.175   п.   14.1   ст.   14 Податкового кодексу України,   податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. 56.1. ст. 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.2. ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із   скаргою   про перегляд цього рішення. 
Відповідно до приписів п. 57.3   ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах   54.3.1.,   54.3.2., 54.3.4. – 54.3.6.  п. 54.3.   ст. 54   цього   Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно п. 56.15   ст.56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2020 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Абзац 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачає, що у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VI, суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.
Згідно абз. 4 п. 56.18. ст. 56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до п.п. 60.1.2. п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення і податкова вимога вважаються відкликані, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.
Згідно п.п. 60.1.4. п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення і податкова вимога вважаються відкликані, якщо рішенням суду, що набрало законної сили скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена у податковій вимозі.
Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі оскарження рішення контролюючого органу, яким нараховано грошове зобов`язання, в адміністративному чи судовому порядку, до закінчення такої процедури оскарження, таке грошове зобов`язання є не узгодженим, а тому рішення контролюючого органу, яким воно нараховане, не підлягає виконанню з боку платника податків. Крім цього, податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується сума податкового боргу, визначена у податковій вимозі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оспорюване рішення від 06.02.2019 за № 0001041308 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесено податковим органом на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ю-0000451308 на суму 628925 грн, чого сторони не заперечують.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 справа № 1.380.2019.002101, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019, тобто набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ю-0000451308 на суму 628925 грн.
Таким чином, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ю-0000451308, на підставі якої відповідачем було винесено рішення від 06.02.2019 за № 0001041308 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, скасована в судовому порядку, тобто грошове зобов`язання в сумі 628925 грн не є узгодженим, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій до позивача в розмірі 314462,50 на підставі оспорюваного рішення у розглядуваній справі.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом в оскаржуваному рішенні при нарахуванні штрафних санкцій в сумі 314462,50 грн, протиправно взято до уваги як узгоджений розмір грошового зобов`язання, визначений на підставі вимоги про стягнення боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ю-0000451308, яка скасована в судовому порядку, що у свою чергу є підставою для скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 06.02.2019 за № 0001041308.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Апеляційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.002101 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 28.09.2020.