Постанова                                     
Іменем України
14 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/6587/18-ц
провадження № 61-1564св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого – Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, Луганський обласний військовий комісаріат,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Кіся П. В., Яцини В. Б., від 11 грудня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заяви
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту участі в бойових діях.
Заяву мотивовано тим, що він з 30 жовтня 1978 року по 13 лютого 1981 року проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил Союзу РСР та в період з 15 квітня по 10 серпня 1980 року брав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини № НОМЕР_1 , однак при звільненні з лав збройних сил не звернув увагу на той факт, що у його військовому квитку відсутня відповідна відмітка про участь у бойових діях (виконання інтернаціонального обов`язку).
Вказав, що 12 лютого 2018 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова з заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій, проте йому відмовлено та зазначено про необхідність терміново надати довідку військового комісаріату на підтвердження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій (під час виконання інтернаціонального обов`язку), оформлену згідно вимог чинного законодавства.
Зазначив, що надати довідку неможливо, оскільки він проживав у 
м. Антрацит Луганської області та перебував на обліку в Антрацитівському військовому комісаріаті Луганської області, який знаходиться на непідконтрольній Україні території.
Зазначив, що встановлення факту проходження ним служби у зазначений період на території Республіки Афганістан є необхідним для внесення саме цього періоду до стажу його роботи та служби, що створить можливість для вирішення питання призначення йому пенсії.
Посилаючись на вищевикладене, заявник просив встановити юридичний факт його участі у бойових діях в період з 15 квітня по 10 серпня 1980 року в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 (виконання інтернаціонального обов`язку).
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова у складі судді 
Горбунової Я. М. від 13 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт участі ОСОБА_1 у бойових діях в період з 15 квітня по 10 серпня 
1980 року в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 (виконання інтернаціонального обов`язку). 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами факт його участі у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан за вказаний період, а тому заява підлягає до задоволення.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задоволено. Рішення Московського районного суду 
м. Харкова від 13 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі, під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які пред`являються до пенсійного фонду для виплати пенсії. Отже, спочатку заявнику необхідно звернутися до військового комісаріату для отримання відповідної довідки. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважав, що для вирішення питання про можливість встановлення факту участі у бойових діях та призначення на цій підставі пенсії чинним законодавством визначений інший позасудовий порядок розгляду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що довідку військового комісаріату про його участь у бойових діях він не має можливості надати, оскільки Антрацитівський військовий комісаріат Луганської області знаходиться на непідконтрольній Україні території. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що визнання зазначеного юридичного факту розглядається у судовому порядку в рамках окремого провадження, а не у позасудовому. Він довів свої вимоги належними та допустимими доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які разом з ним проходили службу та брали участь у бойових діях уДемократичній Республіці Афганістан.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2019 року від управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови. Вказує, що в наданих заявником документах відсутні дані про участь його у бойових діях. Вважає аргументи заявника про неможливість надати довідку неприйнятними, оскільки Луганський обласний військовий комісаріат знаходиться на підконтрольній українській владі території. Зазначає, що крім голослівних тверджень заявника жодних доказів, які б свідчили про його участь у бойових діях, немає. Зауважує, що нотаріально завірені заяви осіб не можуть слугувати показаннями свідків та, як наслідок, бути належним, достовірним та достатнім доказом у встановленні юридичного факту у даній справі.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
21 лютого 2019 року справу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до витягу з протоколу від 27 жовтня 2017 року №9-С засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни, вирішено надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, видати посвідчення та листи талонів.
 
Із відповіді відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій 
№1 Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 27 лютого 2018 року №4764/30-02/1 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що для вирішення питання призначення йому пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до його заяви від 12 лютого
 2018 року, необхідно терміново надати довідку військового комісаріату на підтвердження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій (під час виконання інтернаціонального обов`язку), оформлену за формою додатку 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
 
Із протоколу управління Пенсійного фонду України в Московському районі
м. Харкова з розгляду спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 11 травня 2018 року щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 12 лютого 2018 року, який звернувся за достроковим призначенням пенсії за віком як учасник бойових дій, вбачається, що ОСОБА_1 , якому надано статус учасника бойових дій на підставі показань свідків, за виконання інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини № 2033 у 1980 році, може мати право на дострокове призначення пенсії за віком як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях за умови документального підтвердження такої участі (лише факту отримання посвідчення учасника бойових дій недостатньо, оскільки воно видано не відповідно до пункту 19, пункту 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).
Періоди військової служби у складі діючої армії в період бойових дій (під час виконання інтернаціонального обов`язку) визначаються на підставі довідок за формою додатку 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, які надаються військовими комісаріатами.
Заявник надав посвідчення учасника бойових дій, довідку від 07 лютого 
2018 року про період служби у Збройних Силах з 20 жовтня 1978 року по 
13 лютого 1981 року, видану Московським районним військовим комісаріатом м. Харкова, витяг з протоколу від 27 жовтня 2017 року №9-С засідання комісії Луганського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни. В наданих документах відсутні дані про участь ОСОБА_1 у бойових діях.
Також на запит Управління Пенсійного фонду Московського району 
м. Харкова до Московського районного військового комісаріату м. Харкова надійшов лист від 23 березня 2018 року, де зазначено, що в особовій справі ОСОБА_1 № НОМЕР_2 та у військовому квитку НОМЕР_3 відсутні дані про участь заявника у бойових діях.
Із іменного списку №8/43 по Сєвєродонецькому міському військовому комісаріату на встановлення статусу та видачі посвідчення «Учасник бойових дій» вбачається, що статус учасника бойових дій ОСОБА_1 надано на підставі показань свідків.
На підставі викладеного вирішено відмовити ОСОБА_1 у достроковому призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви від 12 лютого 2018 року, оскільки за наданими документами не підтверджено, що він як військовослужбовець брав участь у бойових діях.
 
З листа Московського районного військового комісаріату м. Харкова 
від 23 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на військовий облік у Московському РВК м. Харкова став 28 грудня 2017 року із Сєвєродонецького РВК Луганської області та в його особовій справі 
№85149 та у військовому квитку НОМЕР_3 відсутні дані про його участь у бойових діях.
 
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 26 березня 2018 року, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Володимирецького районного нотаріального округу Рівненської області Гузоватою Н. В., ОСОБА_1 проходив службу з 15 квітня по 10 серпня 1980 року у військовій частині № НОМЕР_1 та разом з ним у 1980 році брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
 
Подібну заяву було надано й ОСОБА_3 .
 
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції у якості свідка заявник підтвердив обставини, якими обґрунтовуються вимоги заяви.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці – особи, які проходять військову службу.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн –військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
 
Перелік держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
 
Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що Республіку Афганістан віднесено до переліку держав, на території якої в період з квітня 1978 року до грудня 1989 року проходили бойові дії.
 
Проте, відповідно до вимог чинного законодавства встановлено та визначено порядок щодо встановлення участі в бойових діях.
 
Зокрема, для виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов Кабінету Міністрів України                 від 12 травня 1994 року № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (із змінами), від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», від 13 січня 1995 року № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» - Міністерством оборони України видано наказ від 07 травня 2015 року № 200, «Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни – учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості», реєстрація у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за № 531/26976 (далі – Положення).
 
Апеляційним судом встановлено, що законодавством передбачено порядок встановлення факту перебування на території держав, де проводилися бойові дії та встановлення відповідного статусу для осіб, що є учасниками таких подій. Зокрема, на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників – за місцем їх реєстрації (пункт 9 Положення).
 
При цьому апеляційний суд не погодився із висновком районного суду, що факт участі ОСОБА_1 в бойових діях в Республіці Афганістан у складі військової частини № НОМЕР_1 підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
 
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції надав правильну оцінку правовідносинам у справі та встановив відсутність правових підстав для розгляду заяви про встановлення факту участі у бойових діях в порядку окремого провадження.
 
За змістом частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
 
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
 
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня                1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.
 
За таких обставин апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин, проте не звернув уваги на положення 
пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, яка визначає підстави для закриття провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Отже, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
 
З урахуванням наведеного зазначене питання не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19 (провадження                      № 14-481цс19), а також у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 212/5929/17 (провадження № 61-45501св18).
 
З огляду на зазначене, апеляційний суд допустив порушення процесуальних норм, оскільки всупереч вимог ЦПК України не закрив провадження у справі, а ухвалив судове рішення по суті.
 
Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про розгляд цієї справи в порядку окремого провадження, а суд апеляційної інстанції переглядаючи справу не закрив провадження у справі, то оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
 
Доводи касаційної скарги про відсутність можливості використати позасудовий порядок встановлення факту участі у бойових діях, оскільки Антрацитівський військовий комісаріат Луганської області знаходиться на непідконтрольній Україні території є необґрунтованими, оскільки особиста справа позивача міститься у Московському РВК м. Харкова та він має можливість звернутися до Сєвєродонецького РВК Луганської області. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року скасувати. 
 
Провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, Луганський обласний військовий комісаріат, про  встановлення факту участі в бойових діях закрити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович