ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/12872/18
адміністративне провадження № К/9901/9594/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Смоковича М.І.,  Шевцової Н.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -  Акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК",  Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба",  про визнання дій неправомірними, визнання недійсним звіту про оцінку майна ,  провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року (суддя Кузьменко А.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року (головуючий суддя - Файдюк В.В., судді - Мєзєнцев Є.І., Чаку Є.В.)  у справі № 826/12872/18.

І. Суть спору
 КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

13 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" (далі - ТзОВ «Будкомплект», позивач, скаржник) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Департамент ДВС), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - третя особа 1, АБ «Укрсоцбанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба" (далі - третя особа 2, ТзОВ «Приватна експертна служба»), в якому просило:
визнати неправомірними дії державного виконавця по проведенню оцінки майна відповідно до звіту від 09 липня 2018 року про оцінку майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект", а саме: майновий комплекс, загальною площею 8526,3кв.м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Жмеринська, будинок 22;
визнати недійсним звіт про оцінку майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект", складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба" в особі Кирилюк Павла Вікторовича від 09 липня 2018 року щодо майна: майновий комплекс, загальною площею 8526,3кв.м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Жмеринська, будинок 22. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення останньому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України. Також суди зазначили, що законодавець надав можливість оскарження до суду кожною із сторін результатів визначення вартості чи оцінки майна, але з норми Закону України «Про виконавче провадження» прямо не випливає порядку визначення як суб`єктного складу сторін у спорі про оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, так і способу захисту цивільних прав та інтересів, що, в обох випадках, визначається самостійно суб`єктом оскарження. За таких обставин, суди відзначили, що позивач не обмежений в наданих йому чинним законодавством процесуальних правах звернення до суду як за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у інший спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, а також за інших, визначених, на його думку, підстав позову, мотивованих питаннями, пов`язаними з результатами визначення вартості чи оцінки майна. Крім того, суди попередніх інстанцій, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17, зазначили, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених   законом   і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Відтак, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Суди також зауважили, що правові позиції щодо питань застосування норм права стосовно звітів про оцінку майна, викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 липня 2018 року, справа № 711/650/13-ц, згідно якої: «Верховний Суд звертає увагу, що 13 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою у справі № 914/881/17 зробила наступний висновок про застосування норм права стосовно звітів про оцінку майна - за змістом статей 12, 33 Закону про оцінку майна звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним». Крім того, суди не взяли до уваги надану представником позивача копію Звіту  про незалежну оцінку нерухомого майна - виробничо - складського комплексу у складі будівель та споруд, який розташований за адресою: місто Київ, Святошинський район, вулиця Жмеринська, 22, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «МЮК «Соломон - Груп», відповідно до якого ринкова вартість нерухомого майна станом на 30 червня 2016 року становить 69   639   234,00 грн без врахування ПДВ та наданий представником третьої особи 1 висновок про вартість майна - майнового комплексу, загальною площею 8   526,30 кв.м, що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Жмеринська, будинок 22, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», відповідно до якого станом на 03 грудня 2018 року ринкова вартість майна становить 24   598   370,00 грн, з огляду на те, що вказані Звіт та Висновок про оцінку майна не були предметом розгляду державним виконавцем під час винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності та визначення вартості описаного та арештованого майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТММ - Будкомплект», як і не були подані суб`єкту оціночної діяльності для порівняння під час проведення такої оцінки майна в рамках виконавчого провадження №55614508.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)

05 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, в якій скаржник просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник вказує на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звіт про оцінку майна містить фотографії об`єкта оцінки, а також інформацію про об`єкти порівняння, використані в рамках порівняльного підходу, є хибними, оскільки не означають, що такий огляд об`єкту здійснювався за період складення звіту, так як згідно пояснень охоронця, який знаходиться при вході до майнового комплексу, для огляду приміщення ніхто на об`єкт не з`являвся. Хоча, як стверджує скаржник з посиланням на практику Вищого господарського суду України, ознайомлення з об`єктом оцінки є невід`ємною частиною всієї процедури оцінки, невиконання якої тягне неможливість завершення оцінки та досягнення її об`єктивного результату. Скаржник також не погоджується з неприйняттям судами попередніх інстанцій копій звіту та висновку, складені іншими суб`єктами оціночної діяльності через те, що дані документи не були предметом розгляду державним виконавцем під час винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності та не були подані суб`єкту оціночної діяльності для порівняння під час проведення такої оцінки майна. Так, скаржник стверджує, що неподання альтернативного звіту державному виконавцю при прийнятті ним рішення про проведення та затвердження оцінки не позбавляє позивача прав на оскарження таких дій до суду і не може свідчити про наявність чи відсутність порушень у діях державного виконавця. Позивач зазначає, що він був позбавлений можливості подати дані звіти до суду першої інстанції, проте вказані документи були подані до суду апеляційної інстанції, та, на думку скаржника, протиправно ним не враховані. Щодо висновків судів попередніх інстанцій стосовно відсутності у позивача порушеного права, то скаржник, частково погоджуючись із тим, що звіт про оцінку майна не створює для жодної сторони жодних наслідків і є результатом діяльності - суб`єкта господарювання - суб`єкта оціночної діяльності, водночас вказує, що такий результат суб`єкта оціночної діяльності покладений органом виконавчої служби в акт оцінки майна, тобто на підставі результатів суб`єкта господарювання орган державної виконавчої служби складає власний акт, який в подальшому є підставою для передачі майна для реалізації з метою погашення заборгованості. Скаржник також наголошує на неможливості застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від  13.03.2018 у справі № 9901/881/17, оскільки предметом спору у даній справі є оскарження позивачем в межах господарської юрисдикції звіту про оцінку майна. Тобто, зазначений спір виник саме з приводу дотримання порядку і процедури проведення оцінки. Водночас, предметом спору у даній справі № 826/12872/18 є оскарження дій державного виконавця та оскарження звіту про оціночну вартість майна, яка здійснювалася саме в межах процедури виконавчого провадження.
26.04.2019 на адресу суду касаційної інстанції надійшов відзив ТзОВ «Приватна експертна служба», в якому, вказуючи на безпідставність та неправомірність доводів скаржника, просить залишити рішення судів попередніх інстанцій - без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
02.05.2019 на адресу суду касаційної інстанції надійшов відзив АБ «Укрсоцбанк», в якому, вказуючи на те, що доводи скаржника є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі 7859, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на майновий комплекс, загальною площею 8526,3 квадратних метрів, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Жмеринська, 22 та який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ТММ - Будкомплект» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», а за рахунок коштів, отриманих від реалізації майнового комплексу задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» виключно щодо заборгованості за тілом кредиту (без врахування заборгованості за відсотками) у розмірі 14 857 932 євро 43 євроценти, що станом на 13 листопада 2017 року становить еквівалент 459 147 256,92 грн.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 23 січня 2018 року відкрито виконавче провадження № 55614508 щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. №7859 від 20 грудня 2017 року.
11 червня 2018 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. вирішено описати та накласти арешт на майновий комплекс, загальною площею 8 526,3 квадратних метрів, який складається з: побутове приміщення двоповерхове, будівля виробнича багатоповерхова, будівлі головного корпусу, площею 7 569,80 кв.м, Й., Й1 - Й2; галерея побачі бетону, будівля спецтехпризначення, площею 37,00 кв.м, Л; склад цемента, площею 110,80 кв.м, М; будівля котельні двоповерхова, площею 451,00 кв.м, О; бетонний вузол, будівля спецтехпризначення, площею 213,40 кв.м, П; підсобне приміщення, площею 144,30 кв.м, Х, реєстраційний номер 371305280000, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Жмеринська, 22.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 02 липня 2018 року в рамках виконавчого провадження №55614508 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба», якому доручено протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою надати висновок (звіт) з питань ринкової вартості майна, а саме: майновий комплекс, загальною площею 8 526,3 квадратних метрів, який складається з: побутове приміщення двоповерхове, будівля виробнича багатоповерхова, будівлі головного корпусу, площею 7 569,80 кв.м, Й, Й1 - Й2; галерея побачі бетону, будівля спецтехпризначення, площею 37,00 кв.м, Л; склад цемента, площею 110,80 кв.м, М; будівля котельні двоповерхова, площею 451,00 кв.м, О; бетонний вузол, будівля спецтехпризначення, площею 213,40 кв.м, П; підсобне приміщення, площею 144,30 кв.м, Х, реєстраційний номер 371305280000, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Жмеринська, 22, а також останнього попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, за надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.
У відповідності до наявної копії звіту про оцінку майна за результатами проведення незалежної оцінки майнового комплексу, загальною площею 8 526,30 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Жмеринська, 22 від 09 липня 2018 року, складеного оцінювачем Заріцьким А.О . Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба», вартість майна, отримана в результаті оцінки, становить 25 080 666,67 грн без ПДВ.
У додатках до вказаного звіту містяться фотографії об`єкта оцінки, а також інформація про об`єкти порівняння, використані в рамках порівняльного підходу.
27 липня 2018 року за вих. №55614508/20.1/10 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. на адресу сторін виконавчого провадження №55614508 направлено повідомлення про оцінку арештованого майна.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Частиною 3 статті 57 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
У відповідності до частини 5 статті 57 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені   Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ (далі по тексту - Закон України від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ)
Згідно з частиною 4 статті 3 Закон України від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина 1 статті 10, частина 1 статті 11 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III).
Відповідно до статті 33   Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.
Статтею 32 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Частина 1 статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III: звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання   та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.
     
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Щодо доводів скаржника про протиправність дій державного виконавця, то Суд відхиляє їх, як необґрунтовані, зважаючи на наступне.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 11 червня 2018 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. вирішено описати та накласти арешт на майновий комплекс, загальною площею 8 526,3 квадратних метрів, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Жмеринська, 22.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 02 липня 2018 року в рамках виконавчого провадження №55614508 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба», якому доручено протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою надати висновок (звіт) з питань ринкової вартості вказаного нерухомого майна.
Оцінювачем Заріцьким А.О. ТзОВ «Приватна експертна служба» 09.07.2018 складено звіт, в додатках до якого є фотографії об`єкта оцінки, а також інформація про об`єкти порівняння, використані в рамках порівняльного підходу.
27 липня 2018 року за вих. №55614508/20.1/10 державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження №55614508 направлено повідомлення про оцінку арештованого майна.
Відтак, зважаючи на викладене, Суд вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), заходів щодо визначення вартості описаного та арештованого майна.
Суд звертає увагу, що державний виконавець, не володіючи спеціальними знаннями у сфері оціночної діяльності вартості нерухомого майна, а також з метою реалізації приписів статті 57 Закону, наділений відповідними повноваженнями, призначив суб`єкта оціночної діяльності задля визначення об`єктивної вартості нерухомого майна.
Крім того, Суд зауважує, що позивачем не наведено, в чому полягало порушення державним виконавцем  Закону України «Про виконавче провадження», а також яких саме норм та приписів.
Доводи позивача про непроведення суб`єктом оціночної діяльності огляду нерухомого майна, у вигляді пояснень охоронця об`єкту нерухомого майна,  спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судами попередніх інстанцій фотографіями об`єкта оцінки, долученими до матеріалів звіту. Крім того, Суд зауважує. Що судами встановлено, що огляд об`єктів нерухомого майна було проведено оцінювачем разом з представником стягувача.
Щодо неврахування судом апеляційної інстанції рецензій на звіт про оцінку майна, то Суд зазначає, що дане процесуальне право суду апеляційної інстанції визначене приписами частини 4 статті 308 КАС України, згідно з якими суд апеляційної інстанції приймає докази, які не були надані до суду першої інстанції, лише якщо учасник справи надасть докази їх неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.
Відтак, зважаючи на те, що скаржником не наведено обґрунтованих та об`єктивних причин неможливості надати дані рецензії в суд першої інстанції, Суд вважає правомірними дії суду апеляційної інстанції щодо їх неврахування, з огляду на норми ч. 4 ст. 308 КАС України.
Стосовно доводів скаржника про помилковість висновків судів попередніх інстанцій в частині відсутності порушеного права позивача, то Суд зазначає наступне.
В контексті спірних правовідносин, Суд зауважує, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16, від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц, а також у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суд від 19 грудня 2019 року у справі №826/12574/18.
Водночас, звіт про оцінку майна про оцінку майна не створює для жодної сторони жодних наслідків і є результатом діяльності - суб`єкта господарювання - суб`єкта оціночної діяльності, з чим також і погоджується скаржник у поданій ним касаційній скарзі.
А відтак, зважаючи на правову природу звіту, який є документом, що фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених   законом  і встановлених відповідним договором, а також, враховуючи те, що однією із позовних вимог скаржника є визнання недійсним звіту про оцінку майна, то судами обґрунтовано застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ - Будкомплект" без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -      

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі № 826/12872/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | Н.А. Данилевич М.І. Смокович   Н.В. Шевцова