ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«06» серпня 2020 року м. Херсон

Справа № 660/645/19 
Провадження № 22-ц/819/457/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя - доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Сікора О. В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області у складі судді Дамчука О. О. від 26 листопада 2019 року у справі за позовом заступника прокурора Херсонської області, в інтересах держави, в особі Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління економічного, агропромислового розвитку, інфраструктури і торгівлі Нововоронцовської районної державної адміністрації Молотова Ірина Борисівна про визнання недійсним державної реєстрації, договорів дарування, договору міни, скасування державної реєстрації прав власності на земельні ділянки, 

В С Т А Н О В И В:
У червні 2019 року заступник прокурора Херсонської області, в інтересах держави, в особі Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України звернувся з вище зазначеним позовом до суду, обґрунтувавши порушення інтересів держави та неюбхідністю захисту «суспільного інтересу», що відповідає нормам національного і міжнародного права, зазначивши визначені законом підстави звернення до суду, посилався на те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, 17 червня 2016 року державним реєстратором Нововоронцовської районної державної адміністрації Молотовою І. Б. зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , а саме:
- відповідно до рішення про державну реєстрацію індексний номер 30160771 від 22 червня 2016 року на житловий будинок загальною площею 12,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , номер запису про право власності - 26141744. Підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок визначено довідку № 2-79/4-01 видану 10 червня 2016 року Новоолександрівською сільською радою та рішення цієї ради № 21 від 26 червня 2015 року;
- відповідно до рішення про державну реєстрацію індексний номер 30161219 від 22 червня 2016 року на житловий будинок загальною площею 156,1 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , номер запису про право власності - 15083304. Підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок визначено довідку № 2-79/4-02 видану 10 червня 2016 року Новоолександрівською сільською радою та рішення ради № 21 від 26 червня 2015 року;
- відповідно до рішення про державну реєстрацію індексний номер 30161708 від 22 червня 2016 року на житловий будинок загальною площею 151,9 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , номер запису про право власності - 15083816. Підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок визначено довідку № 2-79/4-03 видану 10 червня 2016 року Новоолександрівською сільською радою та рішення ради № 21 від 26 червня 2015 року.
Досудовим розслідуванням у кримінальному проваженні № 42018231090000058 встановлено, що довідки № 2-79/Ч-01, № 2-79/Ч-02, № 2-79/Ч-01, на підставі яких державним реєстратором було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на спірне майно, Новоолександрівською сільською радою не видавалися.
Зі змісту рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради № 21 від 26.06.2015 «Про присвоєння поштової адреси» вбачається, що останнім вирішено присвоїти поштову адресу лише багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 у складі чотирьох квартир. Поштові адреси будинкам або домоволодінням з найменуваннями: АДРЕСА_1 не присвоювались. Нерухоме майно у вигляді житлових будинків за зазначеними адресами площами 12, 9 кв. м, 156,1 кв. м та 151,9 кв. м ні у власності ОСОБА_3 , ні як об`єкти речового права інших осіб ніколи не існувало.
Враховуючи, що вищевказані довідки Новоолександрівської сільської ради № № 2-79/4-01, 2-79/4-02, 2-79/4-03 та рішення ради № 21 від 26 червня 2015 року про присвоєння поштової адреси не відносяться до визначених у п.п.1-14 частини 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, перелік яких є вичерпним, державним реєстратором вчинено 17 червня 2016 року державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житлові будинки по АДРЕСА_1 безпідставно.
Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги. 
За даними з Реєстру на час прийняття державним реєстратором оскаржуваних рішень речові права на земельні ділянки за вищевказаними адресами за ОСОБА_3 не реєструвались; земельна ділянка перебувала на праві постійного користування ДП «Великоолександрівське ЛМГ».
Прокурор вважав, що рішення державного реєстратора Нововоронцовської РДА від 22.06.2016 за індексними номерами 30160771, 30161219 та 30161708 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житлові будинки підлягають скасуванню (записи №№15082811, 15083304 та 15083816 від 17.06.2016).
Використовуючи неправомірно набуте право власності на нерухоме майно, 16 липня 2016 року ОСОБА_3 укладено договори дарування, які посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем за номерами :
- 973,        серія та номер: НВТ 169039, НВТ 169040, за яким подаровано ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 12,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , номер запису про державну реєстрацію права власності 15479273;
- 974,        серія та номер: НВТ 169041, НВТ 169042, за яким подаровано ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 156,1 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , номер запису про державну реєстрацію права власності 15479550;
- 975,        серія та номер: НВТ 169043, НВТ 169044, за яким подаровано ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 151,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , номер запису про державну реєстрацію права власності 15479769.
Вказані договори підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 203, 215 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 права власності на житлові будинки по АДРЕСА_1 у законному порядку не набував, у зв`язку з чим права розпорядження ними не мав.
Постановами Херсонського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року та 13 лютого 2019 року задоволено апеляційні скарги заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації, рішення Високопільского районного суду Херсонської області скасовано та постановлено нові, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання за ними права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6524183900:02:001:0050 площею 0.1679 га і 6524183900:02:001:0052 площею 0,1321 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, які розташовані за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_2 відповідно, із одночасним визнанням припиненим права постійного користування ДП «Великоолександрівського ЛМГ» на вказані земельні ділянки. Постанови Херсонського апеляційного суду набрали законної сили 12 лютого 2019 року і 13 лютого 2019 року відповідно та на час звернення із вказаною позовною заявою є чинними, у зв`язку з чим, право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку підлягало скасуванню, однак згідно інформації з Реєстру, державним реєстратором Михайлівської сільської ради Нововоронцовського району Геращенко С.А. 08 травня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6524183900:02:001:0052 площею 0,1321 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Високопільского районного суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року; за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6524183900:02:001:0050 площею 0,1679 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Високопільского районного суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року.
За даними з Реєстру, право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки із розташованими на них житловими будинками припинено 27 лютого 2019 року у зв`язку із державною реєстрацією укладеного відповідачами договору міни № 720, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І. І.
Реєстрація права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки та нерухоме майно за укладеним правочином є чинною.
Отже, на час звернення із позовною заявою, порушене право держави на земельні ділянки не поновлено.
За таких обставин, правові підстави набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно припинилися з 13 лютого 2019 року та 12 лютого 2019 року відповідно, одночасно з настанням підстави для державної реєстрації припинення права власності відповідачів на земельні ділянки, у зв`язку із чим саме з цієї дати вони не є власниками нерухомого майна.
Прокурор зазначає, що відповідачі достовірно знаючи про постановлені судові рішення, якими скасовано підстави набуття ними права власності на землю, станом на 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали права вчиняти дії по відчуженню права власності на земельні ділянки, які їм не належали, у тому числі шляхом укладення спірного договору міни.
Посилаючись, як на підставу позову на ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ст. 228 ЦК України та незаконність угод щодо відчуження земельних ділянок і житлових будинків, які на них розташовані, прокурор просив суд:
1. Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 12,9 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі №15082811;
2. Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 156,1 кв. м, за адресою    АДРЕСА_2 , запис        у        Реєстрі №15083304;
3. Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 151,9 кв.м, за адресою    АДРЕСА_2 ,        запис        у        реєстрі №15083816;
4. Визнати недійсним договір дарування серія та номер: НВТ 169039, НВТ 169040 від 16 липня 2016 року про дарування житлового будинку загальною площею 12,9 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за № 973;
5. Визнати недійсним договір дарування серія та номер: НВТ 169041, НВТ 169042 від 16 липня 2016 року про дарування житлового будинку загальною площею 156,1 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за № 974;
6. Визнати недійсним договір дарування серія та номер: НВТ 169043, НВТ 169044 від 16.07.2016 про дарування житлового будинку загальною площею 151,9 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за № 975;
7. Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6524183900:02:001:0052 площею 0,1321 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі за номером 26141744;
8. Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності  ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6524183900:02:001:0050 площею 0,1679 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , запис у реєстрі за номером 26144892.
9. Визнати        недійсним        укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір міни №720 виданий 27 лютого 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І., номер запису про речове право №30472330.
Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2019 року позовну заяву заступника прокурора Херсонської області, в інтересах держави, в особі Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України задоволено.
Визнано недійсною державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок: загальною площею 12,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі № 15082811.
Скасовано рішення Державного реєстратора Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області Молотової Ірини Борисівни  № 15082811 від 17.06.2016 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок: загальною площею 12,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсною державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 156,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі № 15083304.
Скасовано рішення Державного реєстратора Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області Молотової Ірини Борисівни  № 15083304 від 17.06.2016 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок: загальною площею 156,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсною державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 151,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі № 15083816.
Скасовано рішення Державного реєстратора Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області Молотової Ірини Борисівни  № 15083816 від 17.06.2016 року  про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 151,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі № 15083816.
Визнано недійсним договір дарування, серія та номер НВТ 169039, НВТ 169040 від 16.07.2016 року, житлового будинку загальною площею 12,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 973.
Визнано недійсним договір дарування, серія та номер: НТВ № 169041, НТВ № 169042 від 16.07.2016 року, житлового будинку загальною площею 156,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 974.
Визнано недійсним договір дарування, серія та номер:  НТВ № 169043, серія НТВ № 169044 від 16.07.2016 року, житлового будинку загальною площею 151,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 975.
Визнано недійсною державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6524183900:02:001:0052 площею 0,1321 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі № 26141744.
Скасовано рішення Державного реєстратора Михайлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Геращенко Світлани Анатоліївни  № 26141744 від 08.05.2018 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером: 6524183900:02:001:0052 площею 0,1321 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Визнано недійсною державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6524183900:02:001:0050 площею 0,1679 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , запис у Реєстрі № 26144892.
Скасовано рішення Державного реєстратора Михайлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Геращенко Світлани Анатоліївни  № 26144892 від 08.05.2018 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номерами: 6524183900:02:001:0050 площею 0,1679 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним договір міни серія та номер: 720 бланки ННО 729510 - ННО 729511 від 27.02.2019 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман Іриною Іванівною, номер запису про право власності № 30472330.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь прокуратури Херсонської області рівними частками по 6 083,17 грн судові витрати на загальну суму 18 249,50 грн.
В апеляційних скаргах, поданих окремо, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційних скарг зазначили, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки до участі у розгляді справи не було залучено Кабінет Міністрів України, як розпорядника земель лісогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, тобто спір вирішено без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб; суд першої інстанції не з`ясував, чи потребують інтереси Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України захисту прокуратурою Херсонської області, чи замінює прокурор у даній справі орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або здійснює його неналежно; позивачем не надано доказів щодо підстав визнання спірних договорів дарування недійсними або нікчемними, тому позбавлення скаржників права власності на житлові будинки буде мати ознаки непропорційного втручання держави у їх право власності, яке набуто ними на підставі договору дарування; судом при винесенні оскаржуваного рішення порушено питання юрисдикції загальних судів та підсудності цивільних справ відповідної категорії: скасовано рішення суб`єкту владних повноважень - рішення державних реєстраторів; позивачем не надано доказів порушення вимог чинного законодавства при реєстрації права власності державними реєстраторами, не зазначено, як саме реєстратори порушили права позивача, тому позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію є неправомірною та такою, яка не ґрунтується на вимогах діючого законодавства; порушення кримінального провадження за ч. 3 ст. 197-1, ч. 1 ст. 358 КК України щодо незаконного будівництва споруд на землях державної власності без дозвільних документів та оформлення права власності на майно на підставі фіктивних довідок жодним чином не може розцінюватися судом, як доказ вини особи; посилаючись у рішенні на ст. 228 ЦК України, суд першої інстанції не довів наявність вини відповідачів, який виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 березня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача - Державного реєстратора Михайлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Геращенко С. А.
В судове засідання апеляційної інстанції відповідачі та треті особи не з`явилися, про місце і час розгляду справи були належним чином повідомлені, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутності в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
В судовому засіданні прокурор і представник Херсонської обласної державної адміністрації доводи апеляційних скарг не визнали з підстав, зазначених у відзиві на апеляційні скарги.
Заслухавши доповідача, прокурора і представника Херсонської обласної державної адміністрації, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційні скарги не підлягаючими задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не маючи законних підстав та на підставі підроблених довідок оформив на себе право власності на житлові будинки загальною площею 12,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 156,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 151,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , тому не мав права розпоряджатися вище зазначеним нерухомим майном. Державний реєстратор Нововоронцовської РДА Молотова І.Б. не перевіривши достовірність наданих довідок ОСОБА_3 та в порушення вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», незаконно зареєструвала за ОСОБА_3 нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , хоча земельні ділянки на яких було збудовано вищезазначені житлові будинки перебували на праві постійного користування у державного підприємства «Великоолександрівське лісомисливське господарство», тому вимоги позивача в частині визнання недійсної та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на вищезазначені будинки є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , знаючи про постановлені судові рішення, якими їм відмовлено у визнанні права власності на земельні ділянки, на яких розташовані вище зазначені житлові будинки, не мали права їх відчужувати, у тому числі, шляхом укладення спірного договору міни.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, 17 червня 2016 року державним реєстратором Нововоронцовської РДА ОСОБА_4  зареєстровано за  ОСОБА_3  право власності на нерухоме майно по  АДРЕСА_3  та АДРЕСА_2 ; підставою для реєстрації за  ОСОБА_3  права власності на житлові будинки: загальною площею 12,9 кв. м, 156,1 кв. м 151,9 кв.м відповідно за адресою АДРЕСА_1 зазначено довідки № 2-79/4Ч-01, № 2-79/4Ч-02, № 2-79/4Ч-03 від 10 червня 2016 року та рішення органу місцевого самоврядування № 21 від 26.06.2015 року, видані Новоолександрівською сільською радою /т. 1 а. с. 19-31/.
Згідно довідок, виданих Новоолександрівською сільською радою Нововоронцовського районну Херсонської області, ОСОБА_3 10 червня 2016 року за № № 2-79/4-01, 2-79/4-02, 2-79/4-03, за відомостями, які містяться в Новоолександрівській сільській раді, ОСОБА_3 зареєстрований в погосподарській книзі № 5, особовий рахунок № НОМЕР_1 та проживає з 1986 року по АДРЕСА_1 , та є власником будинків за АДРЕСА_2 ; земельні ділянки по АДРЕСА_1 знаходяться за межами населеного пункту Новоолександрівка для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та підлягають оформленню у відповідності до вимог чинного законодавства (не приватизовані) /т. 1 а. с. 46-48/
Відповідно до довідки виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 20 березня 2019 року за № 2-30/345, довідки №№ 2-79/Ч-01, 2-79/Ч-02, 2-79/Ч-03 від 10.06.2016 року ОСОБА_3 не видавалися і згідно номенклатурних справ сільської ради за 2016 рік, індекс справи «Журнал реєстрації виданих довідок, номери довідок», такі довідки не реєструвалися /т. 1 а. с. 32/.
Згідно довідки виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 20 березня 2019 року за № 2-30/346, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно обліку житлового фонду сільської ради, поштові адреси: АДРЕСА_2 не значаться і ніколи не присвоювалися /т. 1 а. с. 33/.
Рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 25 червня 2015 року № 21 «Про присвоєння поштових адрес» вирішено присвоїти поштову адресу будинку АДРЕСА_2 ; власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_5 ; власником квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_6 ; власником квартири АДРЕСА_8 є ОСОБА_7 ; власником квартири АДРЕСА_9 є ОСОБА_3 /т. 1 а. с. 34 - 35/.
Згідно рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської від 24 березня 2016 року за № 14, ОСОБА_2 було запропоновано з метою присвоєння поштової адреси самовільно збудованому об`єкту нерухомого майна, надати в місячний термін документи на право користування, або власності на земельну ділянку та документ який засвідчує закінчення будівництва об`єкта проектній документації, будівельним нормам, стандартам і правилам, але заявник до сільської ради не звернувся з визначеними документами /т. 2 а. с. 235 зворот - 236/.
16 липня 2016 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 житлові будинки літ. «А-2», «А-3», розташовані у АДРЕСА_3 ; та подарував ОСОБА_1 житловий будинок літ «А-1», розташований у АДРЕСА_2 , що підтверджується договорами дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем /т. 2 а. с. 86-91/.
Постановами Херсонського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року та 12 лютого 2019 року скасовані рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року про визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6524183900:02:001:0052 площею 0,1321 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та визнання за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6524183900:02:001:0050 площею 0,1679 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , постановлено нову, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /т. 2 а. с. 209 - 223/.
Відповідно до договору міни від 27 лютого 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 720, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І., ОСОБА_2 отримав у власність житловий будинок з господарчими побудовами та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 отримала у власність житловий будинок з господарчими побудовами та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 /т. 2 а. с. 29 - 30/.
Згідно витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018231090000058 від 21 грудня 2018 року, за заявою прокурора щодо укладення ОСОБА_3  договорів дарування будинків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за недостовірними документами, зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України; за № 42015230210000009 від 22 червня 2015 року - за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України /т. 2 а. с. 224, 225/.
Частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено виключний перелік підстав для здійснення державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, серед яких п. 14: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
При здійсненні реєстрації права власності 17 червня 2016 року на новозбудовані будинки АДРЕСА_2 ОСОБА_3 повинен був надати реєстратору документи, передбачені п. 41 Порядку, які у нього були відсутні, тому підстави реєстрації права власності на житлові будинки були відсутні.
Таким чином, ОСОБА_3 не маючи передбачених законом документів та використавши довідки, які Новоолександрівська сільська рада не видавала, у порушення ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень оформив на себе право власності на житлові будинки за адресою АДРЕСА_1 .
Державний реєстратор ОСОБА_4 , не перевіривши надані ОСОБА_3 документи на достовірність та відповідність вимогам ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 41 Порядку, незаконно зареєструвала за останнім нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 .
Отже, державна реєстрація права власності  ОСОБА_3 на вказані будинки за є незаконною та підлягає скасуванню.
За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

ОСОБА_3 , використовуючи неправомірно набуте право власності на нерухоме майно, 16 липня 2016 року уклав з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договори дарування, за якими подарував ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 12,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - житловий будинок загальною площею 156,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , та житловий будинок загальною площею 151,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .
Оскільки права власності на житлові будинки по АДРЕСА_1 у законному порядку  ОСОБА_3  не набув, він не мав права розпорядження ними, шляхом укладення спірних договорів дарування, які є недійсними в силу приписів ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 достеменно знаючи про ухвалені судом апеляційної інстанції постанови, якими скасовані рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року по справам про визнання за ними права власності на земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідно, не мали права відчужувати земельні ділянки, які їм не належали, у тому числі шляхом укладення спірного договору міни від 27 лютого 2019 року.
Враховуючи скасування судових рішень про визнання за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки, державна реєстрація права власності за останніми на вказані земельні ділянки є недійсною і підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 228 ЦК України, правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Оскільки, вказаний правочин (договір міни землі) був спрямований на незаконне заволодіння майном та не відповідав інтересам держави, він є таким ,що порушує публічний порядок.
Таким чином, суд першої інстанції врахувавши вище зазначені норми права та докази надані сторонами на підтвердження обставин справи, якими вони обґрунтували свої позовні вимоги і заперечення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки до участі у розгляді справи не було залучено Кабінет Міністрів України, як розпорядника землею лісогосподарського призначення, яка перебуває у державній власності, тобто спір вирішено без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню виходячи з наступного.
Відповідно до статті 55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно частини 9 статті 149 ЗК України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 149 ЗК України передбачено, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.
Таким чином у даній справі спірні земельні ділянки не відносяться до лісів, а мають статус земель лісогосподарського призначення з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), тому право розпорядження ними має Херсонська обласна державна адміністрація, а не Кабінет Міністрів України.
Відповідно до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 р. № 521, до завдань Державного агентства лісових ресурсів України відноситься в тому числі, здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держлісагентства (пп. 4, 30 п. 3 Положення).
Посилання в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції не з`ясував, чи потребують інтереси Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України захисту прокуратурою Херсонської області, чи замінює прокурор у даній справі орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або здійснює їх неналежно підлягають відхиленню з наступних підстав.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).
Слід звернути увагу, що згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 910/11919/17.
Прокуратурою області неодноразово листами від 24 травня 2019 року № 05/2-6450вих-19, № 05/2-6452вих-19, 27 травня 2019 року № 05/2-212вих-19 повідомлялася Херсонська обласна державна адміністрація та листом № 05/2-204вих-19 від 20 травня 2019 року - Державне агентство лісових ресурсів України про скасування Херсонським апеляційним судом рішень Високопільського районного суду (у якому Херсонська обласна державна адміністрація приймала участь), якими порушено права держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації, як власника земель та про реєстрацію права власності на житлові будинки, запитано про вжиті заходи. Однак, реагування з боку Херсонської обласної державної адміністрації та Державного агентства лісових ресурсів України щодо припинення правопорушення вжито не було.
Таким чином, у даній справі Прокурор, за відсутності належного реагування з боку компетентних органів, звернувся з даним позовом до суду за захистом інтересів держави, порушених у зв`язку з вибуттям земельної ділянки з її власності на підставі державної реєстрації речового права на нерухоме майно та договору міни, а також позбавленням держави повноважень вільного розпорядження та використання вказаних земельних ділянок у результаті набуття фізичними особами майнових прав на об`єкти нерухомості, які розташовані на них.
Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доказів щодо визнання спірних договорів дарування недійсними або нікчемники, тому позбавлення скаржників права власності на житлові будинки буде мати ознаки непропорційного втручання держави у їх право власності, яке набуто ними на підставі договору дарування не ґрунтуються на вимогах закону та підлягають відхиленню, оскільки ОСОБА_8 у законному порядку права власності на спірні житлові будинки не набув, у зв`язку з чим права розпорядження ними шляхом укладення договорів дарування не мав.
Посилання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення порушено питання юрисдикції загальних судів та підсудності цивільних справ відповідної категорії: скасовано рішення суб`єкту владних повноважень - рішення державних реєстраторів до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права власності на нерухоме майно до відповідачів, як осіб, за якими зареєстровано право власності на них, тобто спір виник з майнових відносин приватноправового характеру та існування якого не залежить від додержання вимог законодавства при здійсненні запису про реєстрацію права суб`єктом державної реєстрації прав.
Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про те, що порушення кримінального провадження за ч. 3 ст. 197-1, ч. 1 ст. 358 КК України щодо незаконного будівництва споруд на землях державної власності без дозвільних документів та оформлення права власності на майно на підставі фіктивних довідок жодним чином не може розцінюватися судом, як доказ вини особи до уваги колегії суддів не приймаються та підлягають відхиленню як безпідставні, оскільки судове рішення не ґрунтується, як на доказі незаконності дій та правочинів на даному кримінальному провадженні. 
Посилання в апеляційних скаргах на те, що зазначаючи у рішенні, як підставу задоволення позову, ст. 228 ЦК України, суд першої інстанції не довів наявність вини відповідачів, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають обставинам справи і висновки суду не спростовують, оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було достеменно відомо про скасування рішення суду, яким за ними визнано право власності на земельні ділянки, і знаючи про це, вони здійснили їх відчуження, отже діяли свідомо і умисно.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують та підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 10 серпня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова