Єдиний унікальний номер 233/5391/19 
Номер провадження 22-ц/804/1028/20        

Єдиний унікальний номер 233/5391/19                                          Головуючий у 1 інстанції Бєлостоцька О.В.
Номер провадження 22-ц/804/1028/20                                              Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем  України

08 липня 2020 року               Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:    Канурної О.Д.,  Хейло Я.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №233/5391/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2020 року,

                                                           встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі, працювала сторожем виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 
На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 11272,25 гривень, а також за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 13032,29 гривень.  
Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року, а також за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в загальному розмірі 24304,54 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1   до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково. 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за лютий 2016 року в розмірі 2388,57 гривень та за березень 2017 року в розмірі 1221, 94 гривень, а всього  3610,51 гривень. 
Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за лютий 2016 року та за березень 2017 року в загальному розмірі 3610,51гривень  утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 114,10 гривень.

  КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2020 року та постановити нове рішення по суті її позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року по справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) є належним доказом. 
Зазначає, що суд мав взяти до уваги той факт, що при звільненні позивачу належала до сплати заробітна плата, яка зазначена у наявних в матеріалах справи  розрахункових листах.
Вказує, що Рішення Ради національної безпеки  і оборони України від 15 березня 2017 року не містить вказівок або рекомендацій щодо припинення нарахування та виплати заробітної плати працівникам підприємства «Українська залізниця».
Також зазначає, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 про відсутність вини відповідача роботодавця у невиплаті заробітної плати не є законодавчо визначеною підставою для його звільнення від такого обов`язку, як і підставою порушення гарантованого Конституцією України права особи на оплату праці.
Доказів того, що у період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не виконував свої трудові функції відповідачем не надано.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що згідно трудової книжки БТ НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала сторожем у виробничому підрозділі «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки.
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».
На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 надала копію зведеної відомості № 90 на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» за 2016 рік, згідно якої сума включеної до передавальної відомості заборгованості перед ОСОБА_1 становить 11272,25 гривень.
На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 надала копії розрахункових листів (табуляграм), згідно яких позивачці нараховано заробітну плату за березень 2017 року – 2748,51 гривень (до виплати 2185,58 гривень), за квітень 2017 року – 1722,25 гривень (сума до виплати – 1369,50 гривень), за травень 2017 року – 1722,25 гривень (сума до виплати – 1369,50 гривень), за червень 2017 року – 50141 гривень (сума до виплати – 398,72 гривень), за липень 2017 року – 6337,87 гривень (сума до виплати – 5079,01 гривень).
Відповідно до довідки АТ «Українська залізниця» від 04 жовтня 2019 року № 1104/2, ОСОБА_1 за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1526,57 гривень, до виплати належить 1213,89 гривень (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 312,68 гривень). За період часу з квітня 2017 року по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період часу січень-липень 2017 року відсутня. 
Відповідно до відомості на виплату грошей №3 за березень 2017 року ОСОБА_1 27 липня 2017 року отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1213,89 гривень.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 05 вересня 2019 року, в лютому 2016 року страхувальником – Ясинуватським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням «Державного підприємства «Донецька залізниця» (код 26222152) було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 2388,57 гривень; з березня 2016 року по серпень 2016 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. В березні 2017 року страхувальником – регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (код 40150216) ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 2748,51 гривень, з квітня 2017 року по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати.
Також судом першої інстанції встановлено, що заборгованість по заробітній платі складає 2388,57 гривень за лютий 2016 року, за березень 2017 року в розмірі 1221,94 гривень, всього 3610,51 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову  менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з наступних підстав. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того,  що відомості про заробітну плату, що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) є належним доказом, які відповідач не спростував, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача за лютий 2016 року та за березень 2017 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2016 року по 31 серпня 2016 року та з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року суд першої інстанції виходив з того, що не знайшла своє підтвердження наявність заборгованості відповідача перед позивачем за вказаний період. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами та встановленими фактичними обставинами по справі.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Так, відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. 
Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. 
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів розкрито у частині першій  статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин. 
Встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала сторожем у виробничому підрозділі «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки.
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».
На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 лютого по 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 надано копію зведеної відомості №90 на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» за 2016 рік, виготовлену на аркуші паперу, а не на бланку структурного/виробничого підрозділу, без зазначення дати її складання, не підписану уповноваженою на її складання посадовою особою, із змісту якої вбачається, що сума включеної до передавальної відомості заборгованості перед ОСОБА_1 становить 11272,25 гривень. (а.с.15)
Відповідно до пункту 11 параграфу 1 «Загальні вимоги до створення управлінських документів» розділу II «Документування управлінської інформації» Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування мають відповідати Національному стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55.
Відповідно до пунктів 1, 2 параграфу 2 «Бланки документів» розділу II «Документування управлінської інформації» цих Правил організаційно-розпорядчі документи оформляють на бланках. Розміщення реквізитів на бланку повинно відповідати ДСТУ 4163-2003. Зразки бланків затверджуються розпорядчим документом установи. Установи розробляють бланки документів структурних підрозділів, відокремлених підрозділів та бланки документів посадової особи в тому разі, якщо керівник структурного підрозділу, відокремленого підрозділу чи посадова особа мають право підписувати документи в межах їх повноважень.
Згідно пунктів 1, 2 параграфу 3 «Печатки» зазначених Правил право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
В установах дозволяється також застосовувати печатки структурних підрозділів (служби діловодства, бухгалтерії, кадрової служби тощо), печатки для окремих категорій документів (для копій, перепусток, конвертів тощо), а також металеві печатки - для опечатування приміщень, шаф, сейфів.
Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання нею службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з яких повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період, які є підставою для нарахування наведених в наказі компенсаційних виплат та матеріальної допомоги. Приведений позивачем  розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18 червня 2015 року, на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
Надана ОСОБА_1 зведена відомість №90 про розмір заборгованості по заробітній платі наведеним вище вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 не відповідає, оскільки не містить зазначення підприємства, яке її видало, дати її видачі, не засвідчена печаткою та підписом особи, уповноваженої на її складання, зважаючи на що не є належним, достовірним та достатнім доказом.
На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану ним роботу та того, що з березня 2017 року по липень 2017 року їй нараховувалася заробітна плата і відповідач має за цей період заборгованість за період з  01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, позивачем надано копії розрахункових листів (табуляграм), з яких вбачається, що ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 2748,51 гривень (до виплати 2185,58 гривень), за квітень 2017 року 1722,25 гривень (сума до виплати 1369,50 гривень), за травень 2017 року 1722,25 гривень (сума до виплати 1369,50 гривень), за червень 2017 року  501,41 гривень (сума до виплати 398,72 гривень за липень 2017 року в розмірі 6337,87 гривень (сума до виплати 5079,01 гривень).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 ,  сформованих станом на 05 вересня 2019 року, вбачається, що за лютий 2016 року Ясинуватським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням «Державного підприємства «Донецька залізниця» було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 2388,57 гривень; з березня по серпень 2016 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. В березні 2017 року страхувальником – регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 2748,51 гривень, з квітня 2017 року по липень 2017 року нарахування відсутні. (а.с.26-28)
Крім того, в матеріалах справи наявна довідка, видана АТ «Українська залізниця» від 04 жовтня 2019 року № 1104/2, з якої вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1526,57 гривень, до виплати належить 1213,89 гривень (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 312,68 гривень). За період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період часу січень - липень 2017 року відсутня. (а.с.42)
Відповідно до відомості на виплату грошей №3 за березень 2017 року ОСОБА_1 27 липня 2017 року отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1213,89 гривень. (а.с.38 зворотна сторінка)
Так, за змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розрахунок позивачки ОСОБА_1 про розмір заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року (а.с.5), не узгоджується із індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) станом на 05 вересня 2019 року (а.с.26-28).
Інші докази того, що позивачка в спірний період виконувала свої посадові обов`язки та їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні.
Відповідно до п. 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).
Відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів, які підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.
Висновком Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року встановлено, що втрата контролю і доступу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, АДРЕСА_1 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з статтями 47, 83, 115, 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.
Унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» обов`язків передбачених законодавством України про працю, а саме: статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.
Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є ПАТ «Українська залізниця».
Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 233/836/19 (провадження № 61-16679св19).
Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Наведене узгоджується з правовими висновками, які викладені Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах № 761/12893/16-ц від 11 квітня 2018 року та № 408/2445/17-ц від 11 квітня 2019 року, та які, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватися судами при застосуванні відповідних норм права.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №910/5953/17 встановлено, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» - 21 жовтня 2015 року.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за лютий 2016 року нарахована заробітна плата в розмірі 2388,57 гривень, за березень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 2748,51 гривень, враховуючи виплачену заробітну плату в розмірі 1526,57 гривень (за вирахуванням податків 1213,89 гривень), невиплачена заробітна плата за лютий 2016 року в розмірі 2388,57 гривень та за березень 2017 року в розмірі 1221,94 гривень (2748,51 гривень – 1526,57 гривень), що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 05 вересня 2019 року.
Враховуючі, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження правових підстав щодо нарахування їй заробітної плати та наявності заборгованості перед нею у зазначеному розмірі, то апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з березня 2016 року по серпень 2016 року та з квітня 2017 року по липень 2017 року у зв`язку з їх недоведеністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст. 7, 19, 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                     О.І. Корчиста

Судді:                                                 О.Д. Канурна

  Я.В. Хейло