ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1316/20 Справа № 175/9/19 	  	Головуючий у першій інстанції: Бойко О. М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А., 
при секретарі                        Догоновій О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 2017 року мало місце ДТП за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в результаті якої позивачу спричинено матеріальну шкоду. Винним у ДТП визнано ОСОБА_2 . На відновлення належного позивачу автомобілю було витрачено 68030,00 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» частково виплатила суму страхового відшкодування в розмірі 18955,47 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» матеріальну шкоду в розмірі 49074,53 грн. та моральну шкоду в сумі 49074,53 грн., а всього 98149,06 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 25 жовтня 2019 року, позовні вимоги залишено без задоволення (а.с. 111-113, 133). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 17.03.2020 року (а.с. 172), а також рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (а.с. 174). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір блакитний, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого РЕВ МВС ДАІ м. Дніпропетровська (а.с. 44). 
23 грудня 2017 року в м. Дніпрі на перехресті пр. Слобожанського та вул. Калинової, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Nissan Maxima (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), при виїзді з вул. Калинової на нерегульоване перехрестя з пр. Слобожанським, не надав переваги в русі автомобілю Chevrolet Aveo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, та скоїв зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 60, 72). 
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у зазначеному ДТП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців (а.с. 72). 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року змінено в частині призначення покарання та на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с. 72). 
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Nissan Maxima реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК №2482080 від 27.12.2016 року зі строком дії до 29.12.2017 року, лімітом відповідальності за шкоду життю і здоров`ю - 200000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 2000,00 грн. (а.с. 30). 
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Chevrolet Aveo реєстраційний номер НОМЕР_1 №165 від 23.02.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість матеріальних збитків складає 20055,47 грн. (а.с. 31-40). 
Колегія звертає увагу, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку №165 від 23.02.2018 року складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , який має відповідний сертифікат №419/17 від 10.05.2017 року та стаж роботи з 2006 року. Визначення вартості матеріальної шкоди проведено з врахуванням технічного стану КТС, встановленого органолептичним методом, шляхом візуального огляду, проведеного експертом. Звіт №165 від 23.02.2018 року не суперечить іншим матеріалам справи, є чітким, логічним; приймається до уваги судом апеляційної інстанції у якості належного та допустимого доказу.
Пункт 1.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N1074/8395, з відповідними змінами та доповненнячми, встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Пунктом 1.3. Методики, визначено суб`єктний складову її застосування. Так, положення Методики застосовуються під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.
Згідно письмових матеріалів справи, розрахунок розміру страхового відшкодування проводився на підставі звіту №165 від 23.02.2018 р. про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного СОД ОСОБА_4 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 20055,47 грн.
Розрахунок зносу здійснюється на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/5/2092, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N1074/8395.
Згідно з пунктом 3.9 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу (надалі - КТЗ) внаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.
Коефіцієнт зносу на деталі, що підлягають заміні (Ез) для визначення розміру матеріальної шкоди, визначається за наведеною нижче формулою: Ез = 1 - С / Цн, де С - ринкова вартість пошкодженого ТЗ, Цн - вартість нового ТЗ. Значення Ез приймається рівним 0 для ТЗ, термін експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових ТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових ТЗ; 3 роки - для вантажних ТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних ТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 - термін експлуатації транспортного засобу CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди перевищував 7 років, що є підставою застосування коефіцієнту зносу при розрахунку розміру матеріального збитку. 
Судом також встановлено, що ПрАТ «СК «Юнівес» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 та 30 березня 2018 року перераховано останньому кошти в розмірі 18955,47 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №25169 від 30.03.2018 року (а.с. 163). Факт отримання страхового відшкодування у вказаному розмірі визнано позивачем, що підтверджується змістом позовної заяви, поясненнями в судовому засіданні (а.с. 3). 
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Згідно п. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши вину ОСОБА_2 у спричиненні матеріальної шкоди позивачу під час ДТП, що не оспорюється відповідачем; встановивши, що вартість матеріальних збитків позивача складає 20055,47 грн., що підтверджується вищезазначеним звітом про оцінку вартості матеріального збитку №165 від 23.02.2018 року; приймаючи до уваги, що страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 18955,47 грн., з урахуванням 900,0 грн., які сплачені позивачем за послуги евакуатора для перевезення автомобіля з місця ДТП, - колегія дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню франшиза в сумі 2000,0 грн.
Враховуючи, що ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» свої зобов"язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування у належному розмірі виконала; враховуючи, що позивач визнає факт отримання страхового відшкодування в сумі 18955,47 грн., - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача грошових сум.
Крім того, правові підстави для солідарної цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» - відсутні.
Згідно пояснень позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, автомобіль Chevrolet Aveo реєстраційний номер НОМЕР_1 відремонтовано; на ремонт автомобіля витрачено позивачем 68030,0 грн. На підтвердження витрат у вказаному розмірі позивачем суду першої інстанції було надано наступні письмові документи:
- копію рахунку на оплату №0000000033 від 20.09.2018 року на загальну суму 68030,0 грн., який складений ФОП " ОСОБА_7 ". Даний рахунок не містить підпису бухгалтера, підпис ОСОБА_7 не завірений печаткою; рахунок не містить інформації щодо оплати грошових коштів у будь-якому розмірі (а.с. 7);
- копію квитанції до замовлення-наряду №0000002655 від 28.02.2018 року про виконання робіт на загальну суму 34550,0 грн. та копію витратної накладної до замовлення-наряду №0000002655 від 28.02.2018 року на загальну суму 33480,0 грн. Витратна накладна містить підпис майстра. Під написом "Автомобіль прийняв, претензій не маю" підписи замовника та платника - відсутні, вказана дата - 28 лютого 2018 року (а.с. 8); дані документи не містять інформації щодо оплати грошових коштів у будь-якому розмірі;
- копія акту про надання послуг №0000002655 від 28.02.2018 року ФОП " ОСОБА_7 " на суму 68010,0 грн. підписів виконавця, замовника не містить (а.с. 9).
Детально дослідивши вищевказані копії письмових документів, колегія дійшла висновку, що вони не доводять факту витрат позивача на проведення ремонту автомобіля Chevrolet Aveo реєстраційний номер НОМЕР_1 на загальну суму 68030,0 грн., оскільки належним чином не завірені та не відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначені письмові документи не відповідають вимогам ст.ст. 77 - 80 ЦПК України. 
Надані позивачем місцевому суду фотографії на а.с. 82 - 94 не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів, оскільки не містять дати проведення фотографування; крім того, самі лише фотознімки не доводять розміру спричиненої позивачу шкоди. 
Будь-яких інших доказів понесення витрат на ремонт автомобіля у розмірі 68010,0 грн. або доказів можливості понесення витрат саме у зазначеному розмірі позивачем місцевому суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів районним судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань місцевого суду.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що обов"язок доказування розміру спричиненої шкоди покладено на позивача, - колегія дійшла висновку про недоведеність тверджень позовної заяви про спричинення позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 68010,0 грн., тому підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди (окрім франшизи в розмірі 2000,0 грн.) - відсутні. 
Колегія суддів наголошує, що відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали    від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №192/875/17 (провадження №61-12580ск19).
Згідно матеріалів  цивільної справи, що розглядається, позивач ОСОБА_1  був належним чином повідомлений  про час і місце слухання справи у місцевому суді; більше того, позивач особисто був присутнім в судових засіданнях суду першої інстанції 16.04.2019 року та 20.08.2019 року, представник позивача був присутнім в судових засіданнях місцевого суду 20.05.2019 року, 09.07.2019 року, 20.08.2019 року; викладене підтверджується протоколами та звукозаписами відповідних засідань (а.с. 62, 63 - 64, 73, 74 - 75, 97, 98 - 99, 105, 106 - 107, 108, 109). 
Однак, ні в позовній заяві, ні в судових засіданнях місцевого суду позивачем та його представником не було зазначено у якості доказу звіт №4018 про визначення вартості відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, складений 26.03.2018 року ФОП ОСОБА_8 на замовлення позивача; відповідно до звіту №4018 від 26.03.2018 року ринкова вартість автомобіля позивача становить 74959,53 грн., що на 3305,86 грн. більше від вартості відновлювального ремонту, яка визначена у вказаному звіті - 71653,67 грн. (а.с. 184-207). Про існування вказаного звіту не було згадано і в апеляційній скарзі позивача; клопотання про залучення звіту до матеріалів справи подане позивачем 16.04.2020 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції апеляційного суду. Звіт №4018 від 26.03.2018 року, враховуючи дату його складання, існував на час звернення позивача до суду з даним позовом 29.12.2018 року (відповідно до відбитку поштового штемпелю на конверті на а.с. 11), однак доказів наявності об`єктивних причин неподання вказаного звіту до місцевого суду, навіть незазначення про нього в позовній заяві і в апеляційній скарзі, позивачем не надано.
Надані апеляційному суду ксерокопії, які зроблені з копій рахунку на оплату №0000000033 від 20.09.2018 року, квитанції до замовлення-наряду №0000002655 від 28.02.2018 року про виконання робіт, акту про надання послуг №0000002655 від 28.02.2018 року та завірені печаткою ФОП ОСОБА_9 , не спростовують висновків суду про невідповідність вказаних письмових документів вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, позивачем також не надано доказів існування об`єктивних причин неподання вказаних документів з печатками ФОП ОСОБА_9 до місцевого суду. Оригіналів зазначених документів ні місцевому, ні апеляційному судам позивачем не надано. 
Колегія наголошує, що дії сторони коли вона долучає в суді апеляційної скарги нові докази, які необґрунтовано не було подано до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію - є неприйнятними. Апеляційний суд не приймає до уваги зазначені вище нові докази, які не були предметом дослідження у місцевому суді, враховуючи недоведеність позивачем неможливості своєчасного представлення доказів суду першої інстанції.
При вирішенні позовної вимоги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди колегія виходить з наступного. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. 
Враховуючи наведену норму закону, правові підстави для стягнення моральної шкоди зі страхової компанії відсутні.
Приймаючи до уваги, що внаслідок ДТП ОСОБА_1  була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою через хвилювання  у зв"язку з  пошкодженням належного йому автомобіля, необхідність застосування  додаткових зусиль для здійснення ремонту транспортного засобу, неможливість певний час користуватись автомобілем; виходячи із  засад розумності, виваженості та справедливості, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для  стягнення з ОСОБА_2  на користь позивача моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі 2000,00 грн.  
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, неправильно застосував матеріальний закон щодо стягнення франшизи та моральної шкоди, тому рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам (4,08%) в розмірі 88,82 грн. ((704,80 грн. + 1472,24 грн.) х 4,08%). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) франшизу в сумі 2000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а всього 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  - відмовити. 
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в розмірі 88 (вісімдесят сім) грн. 82 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді