ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/829/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року  (головуючий суддя: Конишева О.В.) по адміністративній справі №280/829/20, розглянутої у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                               
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 06.02.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 24.01.2019 року по день фактичної виплати, викладену у листі № 6565 від 20.12.2019 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2019 року по грудень 2019 року у розмірі 140 999,70 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року по справі № 280/3027/19 зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 11.06.2015 року по 24.01.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24.01.2019 року. 
Позивач зазначає, що відповідачем лише у грудні 2019 року виконано рішення суду, що свідчить про наявність підстав  для отримання ним  середнього заробітку за весь час затримки виплати вищезазначеної компенсації, згідно приписів ст. 117 КЗпП України.
У відзиві на позов відповідач посилається на безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами. На військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, КЗпП України не поширюється.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, яке   обґрунтовано тим, що зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію, замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, викладених  у позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року не відповідає,   вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 19 від 24.01.2019 року  підполковника ОСОБА_1 , командира дивізіону артилерійської розвідки, звільнено у запас відповідно до пп. «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та з 24.01.2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено до Запорізького об`єднаного міського військового комісаріату.
Згідно змісту даного наказу   ОСОБА_1 не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року по справі № 280/3027/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 11.06.2015 року по 24.01.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24.01.2019 року.
Згідно платіжного доручення №2544 від 18.12.2019 року ВЧ НОМЕР_1 №485 на виконання судового рішення по справі № 280/3027/19, на користь позивача виплачено 29   473 грн. компенсації за невикористану відпустку.
ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 24.01.2019 року по день фактичної виплати  - грудень 2019 року.
Листом № 6565 від 20.12.2019 року ВЧ НОМЕР_1 повідомила позивачу, що на військовослужбовців не поширюється дія КЗпП України, питання оплати проходження служби військовослужбовців врегульовано спеціальним законом.
06.02.2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду за захистом своїх прав з вищезазначеним позовом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ст. 1, ч.1,2 ст. 9 зазначеного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і      духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12. 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного       (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Викладене свідчить, що порядок проходження служби позивача та звільнення дійсно регулюється спеціальним законодавством.
Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема , не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавця за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки позбавляє їх гарантій та права на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб, створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі , коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Закріплені у ст.116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 (11-1329/17) висловлена правова позиція, в якій зазначено, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Як встановлено матеріалами справи, виключення позивача зі списку особового складу військової частини відбулося без проведення остаточного розрахунку, позивач змушений був в судовому порядку доводити правомірність своїх вимог щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 11.06.2015 року по 24.01.2019 року, рішення суду першої інстанції  від 01.08.2019 року по справі № 280/3027/1  виконано лише 18.12.2019 року, позивачу виплачено 29   473 грн. компенсації за невикористану відпустку.
Викладене свідчить про наявність права позивача на нарахування та виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 24.01.2019 року по день фактичної виплати 18.12.2019 року.
Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з довідки ВЧ   НОМЕР_1 №485 від 19.03.2020 року (а.с. 30), за останні два повні календарні місяці перед звільненням позивача йому нараховано грошове забезпечення (заробітна плата) в грудні 2018 року в розмірі  14   271,08 грн., листопаді 2018 року 14   271,08  грн. Протягом цих двох місяців   позивач відпрацював 61 робочий день, а тому середньоденний заробіток позивача становить  суму 467,90 грн (14   271,08 + 14   271,08): 61).
Кількість робочих днів за період з 24.01.2019 року по 18.12.2019 року становить 218 днів , середній заробіток за час затримки ОСОБА_1  розрахунку при звільненні становить суму 467,90 грн х 218 =102 002,20 грн.
В силу викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на користь позивача з відповідача Військової частини НОМЕР_2 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки    розрахунку при звільненні за 218 днів в розмірі 102 002,20 грн.
Оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для справи та винесено рішення з порушенням норм матеріального права, це є підставою для   скасування судового рішення та   часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд,- 
                                                   
ПОСТАНОВИВ:
         
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року  по адміністративній справі №280/829/20 - скасувати та прийняти постанову.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 24 січня 2019 року, викладену у листі № 6565 від 20 грудня 2019 року.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 24 січня 2019 року по  18 грудня 2019 року включно  у розмірі  102 002,20 грн.
В іншій частині вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 23 вересня 2020 року, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.   

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий