ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2020 р.           Справа№ 910/23/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020
у справі № 910/23/20 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 16 294,37 грн.

                                                     ВСТАНОВИВ:
ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Українська залізниця" про стягнення 16 294,37 грн. збитків, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" збитки, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу у сумі 16 294,37 грн. та 1   921,00 грн. судового збору. 
Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні прийнятого до перевезення вантажу, завданої шкоди - нестачі товару на суму 16 294,37 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.
Не погодившись з рішенням, АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи та не надано належної оцінки вимогам ст. 114 Статуту залізниць України та необґрунтовано враховано норму природні втрати та граничного розходження у розмірі 1%, а не 2%, як це передбачено п. 27 Правил видачі вантажів. Скаржник також наполягає на недоведеності позивачем вартості відправленого вантажу та відношення позивача до ПрАТ ДТЕК "Павлоградвугілля".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі № 910/23/20, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України.
28.05.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи судової практики в аналогічній справі.  
Відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суд від позивача не надійшло. Клопотання про продовження строку для його подачі не заявлялося. Жодних клопотань, заяв про неможливість надати відзив до закінчення строку від сторони (з причин, що не залежать від неї) не надходило.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" було внесено зміни, зокрема, до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення» ГПК України та викладено його в такій редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". На момент відкриття апеляційного провадження діяла редакція, якою було автоматично продовжено процесуальні строки.
Враховуючи, що процесуальний строк розгляду справи по суті продовжено на строк дії карантину (до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)"), розгляд апеляційної скарги здійснено в строки, встановлені законом, з урахуванням принципу "розумності" строків розгляду справи у відповідності з приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання договору укладеного 28.12.2017 між ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" залізницею відповідача було направлено вантаж на адресу ДТЕК Дотротворська ТЕЦ, смт. Добротвір, за залізничною накладною № 51064368 від 12.08.2019.
Зі змісту залізничної накладної № 51064368 вбачається прийняття відповідачем вантажу  - кам`яного вугілля марки Г-газове насипом з вологістю не менше 8%, до перевезення від позивача та здійснення його перевезення у вагоні № 62199765 зі станції відправлення до станцій  призначення - Добротвор Львівської залізниці. Вантаж маркований двома продольними борознами. Поставка у власність АО "ДТЕК Западенерго" по договору поставки № 1-1-2016/006 від 27.01.2016.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Згідно із ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.
Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 ЦК України).
В силу ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Згідно із абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.
Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.
Під час перевезення по залізниці виявлена нестача кам`яного вугілля 6250 кг, над люками 1-7 виявлене заглиблення довжиною 1050 см, шириною 100-150 см, глибиною 40 см, в місцях поглиблень маркування відсутнє, вагон в технічному відношенні справний, люки зачинені, просипання вантажу немає, про що на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, було складено комерційний акт № 450003/183 від 14.08.2019.
Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній фактичній масі вантажу.
Згідно зі ст. 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Позивачем долучено до позовної заяви довідку позивача та копію довідки ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про вартість вантажу, який перевозився за залізничною квитанцією 51064368, у сумі 2 098,36 грн. за 1 тону.
Вищевказані довідки, складені як вантажовідправником так і постачальником за договором поставки та в силу положень ч. 3 ст. 314 ГК України та ст.ст. 114, 115 Статуту вказані документи приймаються судом у якості належного та допустимого доказу на підтвердження вартості вантажу, що перевозився у спірних вагонах.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту). Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що в силу положень ч. 3 ст. 314 ГК України та ст. 114, 115 Статуту залізниць України вказані документи є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.
При цьому колегія суддів визнає помилковими доводи скаржника про необхідність доведення позивачем обставин оплати ним вартості відправленого вантажу за залізничною накладною № 51064368 від 12.08.2019, оскільки позивач у цій справі не був власником майна, а виступав виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником; право на подання позову були передані йому отримувачем вугілля (згідно з написами на залізничній накладній), що не заперечувалося під час розгляду справи і не суперечить положенням статті 133 Статуту залізниць України.
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 у справі № 910/23138/16 є необґрунтованими, оскільки цю постанову прийнято за інших встановлених судом обставин справи, в якій позовні вимоги заявив власник втраченого вантажу із посиланням на доказ щодо вартості вантажу, що суд визнав неналежним і недопустимим. 
Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 у справі № 910/23138/16.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, до перевезення передавалося вугілля кам`яне марки г- насипом газовий, вологість не менше 8%. Однак, суд першої при визначені норми недостачі, внаслідок властивостей вантажу при перевезенні, застосував 1% від маси вантажу, а не 2% норми недостачі, передбаченої абзацом 3 п. 27 Правил видачі вантажів та відхилення заперечень відповідача з цього приводу.
При цьому місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом. Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 12%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт здачі до перевезення кам`яного вугілля з характеристиками в межах встановлених ДСТУ 4083:2012 норм, тобто, з вологістю не більше 12%, не спростовує властивість самого вантажу зменшуватись при перевезенні.
Натомість, аналіз практики Верховного Суду свідчить, що при вирішенні даної категорії спорів суд касаційної інстанції застосовує саме 2% норму недостачі, зокрема, у постанові об`єднаної палати від 04.03.2020 у справі №   905/487/19, у постановах від 05.02.2020 у справі № 910/3868/19, від 10.08.2018 у справі № 910/22324/16 (ч. 4 ст. 236 ГПК України). А тому у вказаній частині приймаються доводи скаржника та визнається необґрунтованим застосування судом першої інстанції 1% норми недостачі до вантажу, який перевозився, у зв`язку з чим підлягає перерахунку розмір збитку.
Перевіривши розрахунок вартості втраченого вантажу у вагоні №   62199765, згідно з комерційним актом № 450003/183/7, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір збитків у сумі 14 255,74 грн. з огляду на недостачу 4 860 кг (69 500 - 69 500х2% - 63 250) вантажу вартістю 2 933,28 грн. за тону. 
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, завданої шкоди у сумі вартості нестачі вантажу, обрахованої з урахуванням ст. 27 Правил видачі вантажу, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Скаржником не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагоні сталася не з його вини відповідно до ст. 127 Статуту та не спростовано протиправність поведінки, у зв`язку з чим доводи скаржника у вказаній частині відхиляються як безпідставні.
Водночас, вірно з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції помилково застосував 1% норму недостачі, замість 2%, як це передбачено абзацом 3 п. 27 Правил видачі вантажів, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення 2 038,63 грн. збитків, з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цій частині.
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції (судовий збір) покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,  Північний апеляційний господарський суд,
                                        ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі № 910/23/20 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №   910/23/20 скасувати в частині стягнення збитків, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу у сумі 2 038,63 грн. вартості нестачі вантажу та 240,35 грн. судового збору. 
В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі № 910/23/20 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
"Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), 5, ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (вул. Нагорна, 1-а, с. Вовчанка, Мар`їнський район, Донецька область, 85621, ідентифікаційний код 33959754) збитки, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу у сумі 14   255,74 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 680,65 грн.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ."
3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (вул. Нагорна, 1-а, с. Вовчанка, Мар`їнський район, Донецька область, 85621, ідентифікаційний код 33959754) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця (Тверська), 5, код юридичної особи 40075815) 360,51 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
4. Видачу відповідних наказів доручити суду першої інстанції.
5. Матеріали справи № 910/23/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова