П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року                                                                     місто Київ
 
справа № 752/5579/19                                    
апеляційне провадження № 22-ц/824/4624/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Хоменко В.С. від 13 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,  
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2019 ТОВ "Ліко-житлосервіс" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що воно здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо.
ОСОБА_1 є власником машиномісця № 15 підземної автостоянки блок Л за адресою: АДРЕСА_1 . 
30 грудня 2014 року між ТОВ "Ліко-житлосервіс" та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-15, відповідно до умов якого позивач забезпечує надання послуг з утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці - м/місце 15, а замовник за договором (відповідач), оплачує послуги виконавця з обслуговування стоянки і бере участь у витратах на її утримання, у строк та на умовах, що передбачені Договором.
Згідно пункту 3.1. договору щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на дату укладення договору становить - 344 грн. У пункті 2.1.3. договору передбачено, що в разі збільшення вартості витрат, що впливають на утримання підземної автостоянки, виконавець має право в односторонньому порядку змінювати розмір вартості на утримання підземної автостоянки. Так, з 1 травня 2017 року тариф було змінено на 395 грн. щомісячної оплати, а з 1 жовтня 2018 року -  495 грн.
            Посилаючись на те, що  ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, чим порушує умови договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10 907 грн. 91 коп., яка складається з: суми основного боргу в розмірі 6 720 грн., пені в розмірі 2 954 грн. 77 коп., інфляційних втрат в розмірі 964 грн. 14 коп. та 3 % річних в розмірі 269 грн.
          Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року позов ТОВ "Ліко-житлосервіс" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь                  ТОВ "Ліко-житлосервіс" заборгованість в розмірі 10 907 грн. 91 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивачем неправомірно підвищувався тариф в односторонньому порядку, відповідні зміни відсутні в договорі, відповідач не повідомлявся про них; позивач неналежним чином виконує свій обов`язок щодо утримання паркінга в належному стані, що зумовило припинення сплати щомісячних платежів відповідачем; судом не було враховано, що розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних проведений некоректно, оскільки суми розраховані із загального розміру заборгованості, а не помісячно; вимога щодо стягнення пені обмежується позовною давністю в один рік на що суд також не звернув увагу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Ліко-житлосервіс" зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що ТОВ "Ліко-житлосервіс" здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника TOB "ТМО "Ліко-Холдінг".
Згідно акту прийому-передачі житлового будинку від 2 грудня 2012 року TOB "ТМО "Ліко-Холдінг" передало, а ТОВ "Ліко-житлосервіс" прийняло на обслуговування паркінг житлового будинку по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року на праві власності належить машиномісце № 15 підземної автостоянки блок Л за адресою: АДРЕСА_1 .
30 грудня 2014 року між ТОВ "Ліко-житлосервіс" та ОСОБА_1 укладено договір (діла - договір) про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-15, відповідно до умов якого позивач забезпечує надання послуг з утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці - м/місце 15, а замовник за договором (відповідач), оплачує послуги виконавця з обслуговування стоянки і бере участь у витратах на її утримання, у строк та на умовах, що передбачені Договором.
Відповідно до пункту 2.3 договору позивач зобов`язався забезпечити належний санітарний та технічний стан підземної автостоянки, а замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати платежі на відшкодування витрат з утримання підземної автостоянки.
Згідно з пунктом 3.1. договору щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на дату укладення Договору становив - 344 грн.
Згідно пункту 5.3. договору зміни та доповнення до нього можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін у письмовій формі та підписані сторонами, крім випадків, встановлених пунктом 2.1.3. цього договору (односторонньо збільшувати розмір витрат на утримання підземної автостоянки у випадку збільшення тарифіф).
Так, згідно розрахунку вартості обслуговування паркінгів від 1 травня 2017 року        тариф склав 395 грн., а з 1 жовтня 2018 року - 495 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ "Ліко-житлосервіс", суд першої інстанції виходив із того, що відповідач користується послугами з утримання підземної автостоянки, проте в порушення умов договору не виконує свій обов`язок щодо оплати їх вартості. Також суд вказав, що неналежне виконання позивачем своїх обов`язків за договором не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати вартості наданих послуг.
Положенням частини 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статі 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України встановлено, що у випадку, коли договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Встановивши, що відповідач не виконує договірні зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості, проте не врахував наступного.   
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з пункту 3.1. договору про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-15 від 30 грудня 2014 року щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на дату укладення договору становить - 344 грн.
У пункті 5.3. договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору можуть бути внесені лише за взаємною згодою у письмовій формі та підписані сторонами, крім випадків встановлених пунктом 2.1.3 цього договору.
Так, відповідно до пункту 2.1.3. договору в разі збільшення вартості витрат, що впливають на утримання підземної автостоянки, виконавець має право в односторонньому порядку змінювати розмір вартості на утримання підземної автостоянки.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які зміни до договору про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-15 від 30 грудня 2014 року, в тому числі щодо вартості щомісячних платежів. Надані позивачем копії розрахунків вартості обслуговування паркінгів від 1 травня 2017 року та 1 жовтня 2018 року, якими, як зазначає позивач, були збільшені тарифи до 395 грн. та 495 грн., не можна вважати змінами до договору. Крім того, з тексту договору не вбачається, що його невідємною частиною є, зокрема, такі розрахунки.
Слід зауважити і те, що з поданих копій розрахунків неможливо встановити за обслуговування яких паркінгів передбачається встановлення визначених тарифів. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості слід проводити виходячи із зазначеної в договорі суми - 344 грн. 
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість щодо оплати вартості послуг утримання підземної автостоянки за період з 1 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року в розмірі 5 249 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було частково сплачено заборгованість в розмірі 1 500 грн., що підтверджується копією квитанції про оплату від      30 грудня 2018 року № 24492836, відхиляються колегіє суддів, оскільки, копія цього доказу не завірена належним чином. 
Крім того, вказана квитанція містить суму перерахування 3 000 грн. з призначенням платежу "оплата за обслуговування паркомісць № 12Л52-а;  15Л54-а за жовтень-грудень 2018 року", проте визначити за який саме паркінг та в якій сумі проведена оплата не вбачається можливим.
 Оскільки судом змінено розмір основної суми заборгованості, то відповідно підлягають перерахунку суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог.
Як вбачається зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому слід враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті "Урядовий кур`єр".
Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць.
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Оскільки сума основного боргу у даній справі (5 249 грн.) складається з щомісячних платежів, які відповідач повинен був сплачувати, то розрахунок інфляційних втрат, пені та    3 % річних здійснюється з кожної такої суми окремо (344 грн.).
Отже, розрахунок інфляційних втрат здійснюється за такою формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Так, за період з 21 листопада 2017 року по 31 січня 2019 року (згідно вимог позивача): IIc (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.11983624. 
Інфляційне збільшення становить: 433 грн. (сума боргу у розмірі 89 грн. на кінець жовтня 2017 року + 344 грн. заборгованості за листопад 2017 року ) x 1.11983624 - 433 грн. = 51 грн. 89 коп.
За період з 21 грудня 2017 року по 31 січня 2019 року: IIc (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.10874875
Інфляційне збільшення становить: 344 грн. x 1.10874875 - 344 грн. = 37 грн. 41 коп.
За період з 21 січня 2018 року по 31 січня 2019 року: IIc (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.09236330
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.09236330 - 344  = 31 грн. 77 коп.
За період з 21 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року: IIc (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.08261972
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.08261972 - 344  = 28 грн. 42 коп.
За період з 21 березня 2018 року по 31 січня 2019 року: IIc (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.07084048
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.07084048 - 344 = 24 грн. 37 коп.
За період з 21 квітня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.06234174
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.06234174 - 344 = 21 грн. 45 коп.
За період з 21 травня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.06234174
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.06234174 - 344 = 21 грн. 45 коп.
За період з 21 травня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.06234174
Інфляційне збільшення становить: 344  x 1.06234174 - 344 = 21 грн. 45 коп.
За період з 21 червня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.06983056
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.06983056 - 344 = 24 грн. 02 коп.
За період з 21 липня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.06983056
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.06983056 - 344 = 24 грн. 02 коп.
За період з 21 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року: IIc (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.04988278
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.04988278 - 344 = 17 грн. 16 коп.
За період з 21 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.03233312
Інфляційне збільшення становить: 344  x 1.03233312 - 344 = 11 грн. 12 коп.
За період з 21 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.01808000
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.01808000 - 344 = 6 грн. 22 коп.
За період з 21 листопада 2018 року по 31 січня 2019 року:IIc (101,00 : 100) = 1.01000000
Інфляційне збільшення становить: 344  x 1.01000000 - 344 = 3 грн. 44 коп.
За період з 21 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року: IIc = 1.00000000
Інфляційне збільшення становить: 344 x 1.00000000 - 344 = 0 грн. 00 коп.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення інфляційні втрати в розмірі 324 грн. 19 коп.
На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за наступною формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де: С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення.
Так, за період з 21 листопада 2017 року по 31 січня 2019 року 3 % річних становить: 433 грн. x 3 % x 450 : 365 : 100 = 15 грн. 55 коп.
За період з 21 грудня 2017 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 420 : 365 : 100 =      11 грн. 51 коп.
За період з 21 січня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 389 : 365 : 100 =       10 грн. 63 коп.
За період з 21 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 358 : 365 : 100 =     9 грн. 75 коп.
За період з 21 березня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 330 : 365 : 100 =    8 грн. 96 коп.
За період з 21 квітня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 299 : 365 : 100 =      8 грн. 09 коп.
За період з 21 травня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 269 : 365 : 100 =      7 грн. 24 коп. 
За період з 21 червня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 238 : 365 : 100 =     6 грн. 36 коп.  
За період з 21 липня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 208 : 365 : 100 =       5 грн. 51 коп.
За період з 21 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 177 : 365 : 100 =      4 грн. 64 коп.
За період з 21 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 146 : 365 : 100 =    3 грн. 76 коп.
За період з 21 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 116 : 365 : 100 =     2 грн. 91 коп.
За період з 21 листопада 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 85 : 365 : 100 =   2 грн. 04 коп.
За період з 21 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 55 : 365 : 100 =        1 грн. 19 коп.
За період з 21 січня 2019 року по 31 січня 2019 року:344 x 3 % x 24 : 365 : 100 =          0 грн. 31 коп.
Таким чином сукупний розмір 3 % річних за період з 21 листопада 2017 року по 31 січня 2019 року становить 98 грн. 45 коп.
Щодо стягнення пені на підставі договору про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-15 від 30 грудня 2014 року суд зазначає таке.
Так, пунктом 3.4. договору встановлено, що у випадку порушення замовником строків оплати платежів за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення від неспалченої суми за кожен день затримки. 
Як убачається з позовної заяви, ТОВ "Ліко-житлосервіс" просить стягнути пеню за період з 1 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року.
У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. Також аналогічні доводи містяться у поданій апеляційній скарзі. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Як убачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути пеню за період з          1 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року, при цьому з даним позов він звернувся до суду 18 березня 2019 року.
Ураховуючи положення пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для застосування позовної давності щодо стягнення
пені. Отже, розмір пені підлягає стягненню за період з 21 березня 2018 року (початок прострочення сплати заборгованості за періодичним платежем) по 31 січня 2019 року.
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою: пеня = С x 2УСД x Д : 100, де: С - сума заборгованості за період; 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення;  Д - кількість днів прострочення.
Так, пеня за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за березень 2018 року становить 104 грн. 88 коп., яка розрахована наступним чином: у період з 21 березня 2018 року по 12 липня 2018 року облікова ставка НБУ становила 17,00, тому 344,00 (Сума боргу) x (2 x 17,00 : 365) x 114 днів (прострочення) : 100 = 36 грн. 53 коп.; у період з 13 липня 2018 року по 6 вересня 2018 року облікова ставка НБУ становила 17,50, тому 344,00 (Сума боргу) x (2 x 17,50 : 365) x 56 днів (прострочення) : 100 = 18 грн. 47 коп.; у період з 7 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року облікова ставка НБУ становила 18,00, тому 344,00 (Сума боргу) x (2 x 18,00 : 365) x 147 днів (прострочення) : 100 = 49 грн. 88 коп. (36 грн. 53 коп. + 18 грн. 47 коп. + 49 грн. 88 коп. = 104 грн. 88 коп.).
Пеня за наступні періоди розрахована аналогічним чином і становить: за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за квітень 2018 року - 94 грн. 94 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за травень 2018 року - 85 грн. 33 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за червень 2018 року - 75 грн. 40 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за липень 2018 року - 65 грн. 71 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за серпень 2018 року - 55 грн. 48 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за вересень 2018 року - 45 грн. 13 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за жовтень 2018 року - 34 грн. 95 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за листопад 2018 року - 24 грн. 43 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за грудень 2018 року - 14 грн. 25 коп.; за прострочення сплати заборгованості у розмірі 344 грн. за січень 2019 року - 3 грн. 73 коп.
Отже, загальна сума пені, які підлягає стягненню з відповідача становить 604 грн.      23 коп. (104,88 + 94,94 + 85,33 + 75,40 + 65,71 + 55,48 + 45,13 + 34,95 + 24,43 + 14,25 + 3,73).
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 6 275 грн. 87 коп.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не виконуються обов`язки за договором про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-15 від         30 грудня 2014 року (в частині проведення планових ремонтних робіт) не є підставою для відмови у стягненні з відповідача заборгованості за надані послуги. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ "Ліко-житлосервіс".
Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових
витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Ураховуючи ту обставину, що позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Ліко-житлосервіс" підлягає стягненню 1 105 грн. 34 коп. сплаченого судового збору (57,54% від 1 921 грн.), а з ТОВ "Ліко-житлосервіс" на користь ОСОБА_1 1 223 грн. 48 коп. судового збору за подання апеляційної скарги ( 42,46% від 2 881 грн. 50 коп.).
Суд вважає за можливе провести взаємозалік та стягнути з ТОВ "Ліко-житлосервіс" на користь ОСОБА_1  різницю судового збору в розмірі 118 грн. 14 коп. (1 223,48>1105,34)
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" заборгованість в розмірі 6 275 грн. 87 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 118 грн.     14 коп.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 22 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                                      Я.В. Головачов

Судді:                                                                                                  І.М. Вербова

                                                                                                             О.В. Шахова