Постанова 
Іменем України
 
23 червня 2020 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/6453/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва про призначення експертизи
 
від 15 січня 2020 року
 
в складі судді Оксюти Т.Г. 
 
у справі №760/23439/19 Солом'янського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_3 
 
про визнання правочину недійсним,
                                  
                                                 В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що у період з 24.09.2016 по 07.10.2016 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України просив визнати недійсною довіреність, видану ним 03.10.2016 на ім'я відповідача.
 
28 листопада 2019 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі судово-психіатричної експертизи.
 
В обгрунтування клопотання посилався на те, що долучений позивачем до позовної заяви на підтвердження позовних вимог Висновок судово-психіатричного експерта №241 від 23.04.2019, який був складений в рамках кримінального провадження, є необгрунтованим та таким, що не дає можливість встановити психічний стан позивача під час видачі оскаржуваної довіреності.

Також зазначив, що у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, яким врегульовано порядок призначення експертизи, суд зобов`язаний призначити судову психіатричну експертизу у разі клопотання хоча б однієї із сторін. 
 
Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року клопотання відповідача задоволено та призначено у справі судову судово-психіатричну експертизу.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не зазначив мотивів в чому поданий позивачем висновок експерта є неналежним та допустимим доказом.
Зазначав, що стороною позивача надано до суду висновок експерта, який відповідає вимогам, визначеним у ст. 102 ЦПК України та Законі України "Про судову експертизу". В свою чергу відповідачем не надано до суду будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів про те, що даний висновок експерта не відповідає вимогам закону України "Про судову експертизу" чи будь-яким іншим нормативним актам. 
Також зазначив, що оскільки позивачем вже надано висновок експерта, який підготовлено на підставі ухвали суду, у суду першої інстанції не було правових підстав для постановлення оскаржуваної ухвали.
Суд в порушення ч. 3 ст. 103 ЦПК України не з'ясовував у позивача, де має проводитися експертиза, а також порушив право запропонувати питання, які необхідно поставити експерту. Зазначив, що йому не було відомо про наявність клопотання та його розгляд судом.
Крім того, як на підставу скасування ухвали посилався на те, що суд поставив перед експертом питання, які не стосуються предмету дослідження. 
За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав до суду відзив. Зазначив, що для повного та всебічного розгляду справи, встановлення дійсних обставин справи, необхідно провести судову психіатричну експертизу, а тому суд правомірно постановив ухвалу про призначення експертизи.
 
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу районного суду м. Києва від 15.01.2020 без змін.
 
Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
 
Позивач. належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
 
Постановляючи ухвалу про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для повного встановлення обставин справи та вирішення спору необхідні спеціальні знання.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
Як закріплено у ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.
Серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є висновок експерта.
Призначення та проведення експертизи у цивільному судочинстві регулюється статтями  103-113 ЦПК України, Законом  України  «Про судову експертизу» та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5).
Зокрема, в ч. 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.
Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з'ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування.
 
Крім того, за приписами ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.
 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є довіреність видана 03 жовтня 2016 року позивачем на ім'я ОСОБА_3 .
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсною довіреність, видану ним 03.10.2016 на ім`я відповідача з тих підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, адже в момент видачі довіреності він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними
 
Беручи до уваги обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, доведенню підлягає встановлення його психічного стану на момент видачі оспорюваної довіреності.
 
З матеріалів справи також вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач надав  Висновок судово-психіатричного експерта №241 від 23.04.2019.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, призначаючи судово-психіатричну експертизу, безпідставно не взяв до уваги, що в матеріалах справи наявний висновок експерта, який складений на підставі ухвали суду в рамках кримінальної справи.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
 
Матеріали справи не містять доказів, що висновок експерта №241 від 23.04.2019 був підготовлений на замовлення учасника справи, яка переглядається, зокрема позивача.
 
Як вбачається зі змісту висновку його підготовлено на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2019 в рамках іншої справи, а саме кримінальної справи (а.с. 16).
 
Посилання скаржника на те, що в матеріалах справи наявний висновок складений на підставі ухвали суду, не приймаються до уваги судової колегії, оскільки висновок, на який посилається позивач, підготовлено на підставі ухвали, постановленої в рамках кримінальної справи, а законодавцем визначено, що ухвала суду про призначення експертизи має бути постановлена належним судом. Тобто, в даному випадку, судом цивільної юрисдикції, в провадженні якого знаходиться цивільна справа. 
 
Таким чином, висновок експерта №241 від 23.04.2019, який долучений позивачем до позовної заяви на підтвердження позовних вимог, є письмовим доказом у справі, який оцінюється судом разом з іншими доказами, за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, в тому числі з висновком експерта, підготовленого на підставі ухвали суду, постановленої у даній справі.
 
Оскільки висновок експерта, наданий позивачем, є письмовим доказом, якому суд надає оцінку під час ухвалення рішення по суті спору, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не зазначення судом в ухвалі мотивів неприйняття такого доказу, як неналежного та недопустимого.
 
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про призначення у справі судово-психіатричної експертизи, оскільки для правильного вирішення спору необхідні спеціальні знання.
 
Доводи апеляційної скарги, що у суду не було правових підстав для постановлення ухвали, оскільки позивачем вже надано висновок експерта про психічний стан позивача на момент укладення оспорюваного правочину є безпідставними, оскільки за приписами ст. 105 ЦПК України, якщо у справі необхідно визначити психічний стан особи призначення експертизи судом є обов`язковим і у разі клопотання лише однієї із сторін.
 
Доводи позивача, що йому не було відомо про наявність клопотання про призначення експертизи та його розгляд судом, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості запропонувати питання, які необхідно поставити експерту, не є підставою для скасування ухвали суду, з огляду на таке.
 
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 16.10.2019 відкрито провадження та роз`яснено учасникам, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Копія ухвали від 16.10.2019 отримана позивачем особисто (а.с. 35).
 
Отже, позивач, будучи обізнаним про наявність цивільної справи, мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України в письмовому порядку.
 
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач з дня відкриття провадження у справі та до дня постановлення ухвали про призначення експертизи з матеріалами справи не знайомився та відповідно будь-яких пояснень з приводу клопотань іншої сторони до суду не подавав.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не з'ясував у позивача місце проведення експертизи та поставив перед експертом питання, які не стосуються предмету дослідження, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки за приписами ч. 3, ч. 4 ст. 103 ЦПК України суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно та питання, з яких має бути проведена експертиза, визначаються судом. 
 
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що процесуальне питання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, 
                                                       П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 23 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                                             О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                          В.А. Кравець

                                                                                                                              Л.Д. Махлай