УХВАЛА
26 червня 2020 року
м. Київ
справа №737/75/19
провадження № 61-4575ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2019 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області, Комунального підприємства "Чернігівське МБТІ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕГРЕС-АГРО" про визнання неправомірним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна,
ВСТАНОВИВ :
 
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
05 березня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2019 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги, яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
У червні 2020 року ОСОБА_1 надав до суду виправлену касаційну скаргу, однак, Верховним Судом така касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на такі обставини.
 
Так суд касаційної інстанції, залишаючи касаційну скаргу без руху та продовживши строк на усунення недоліків, акцентував увагу скаржника на доцільності зазначення підстав касаційного оскарження та їх нормативно правового обґрунтування.
 
У виправленій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає ряд норм права щодо дотримання процедури паювання майна та виділення його з власності колективного господарства третім особам, вкотре викладає обставини справи без нормативно правового обґрунтування і вказує, що судові рішення оскаржує на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції застосував норму права за умови відсутності правового висновку Верховного Суду.
 
Верховний Суд в ухвалі від 18 травня 2020 року акцентував увагу скаржника на тому, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України необхідно зазначати нормативно правове обґрунтування такої підстави. Натомість, із наведених скаржником мотивів, сукупності правових норм не вбачається: які норми права неправильно застосував суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, або які норми мав застосувати і чому.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Повноваження вищих судових органів стосовно  перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства,  але не  для  здійснення  нового  судового  розгляду. Перегляд  не  повинен  фактично  підміняти собою апеляцію,  а сама можливість  існування  двох  точок  зору  на  один  предмет  не  є 
підставою  для  нового розгляду.  Винятки із цього принципу можуть мати місце лише  за  наявності  підстав,  обумовлених  обставинами важливого та вимушеного характеру «Пономарьов проти України» надав висновок з приводу того (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»).

Таким чином, оскаржуючи судові рішення в касаційному порядку, скаржнику необхідно мотивувати касаційну скаргу таким чином, щоб вказати саме на помилки судів під час розгляду справи, які вплинули на розгляд справи, а саме: в чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права. В свою чергу повторний аналіз обставин справи, переоцінка доказів в силу вимог статті 400 ЦПК України не входять до кола повноважень суду касаційної інстанції.
 
Верховний Суд в ухвалі від 02 квітня 2020 року звертав увагу скаржника на необхідності вказати в касаційній скарзі підставу касаційного оскарження та її нормативно правове обґрунтування з метою запобігання подвійному тлумаченню змісту касаційної скарги, оскільки в силу вимог статті 13 ЦПК України суд може розглядати скаргу лише в межах заявлених стороною вимог.
 
Однак, незважаючи на вказівки суду, вимоги ухвал скаржник не виконав, відтак, мотивувальна частина касаційної скарги не відображає, які норми права неправильно застосували суди та які норми права на думку скаржника мали суди застосувати, встановлюючи обставини справи та вирішуючи спір.
 
За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.
 
Оскільки станом на 26 червня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.
 
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2019 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року повернути скаржнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    А. А. Калараш