ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/7135/19
адміністративне провадження № К/9901/11983/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Калашнікової О.В., Уханенка С.А.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року, ухвалену у складі колегії суддів: Градовського Ю.М.(головуючий), Крусяна А.В., Яковлєва О.В.
І. Суть спору та історія справи
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив:
1.1. визнати протиправною відмову ГУ ДМСУ в Одеській області щодо вклеювання до паспорта громадянина України, зразка 1994 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягнення 45 років;
1.2. зобов`язати ГУ ДМСУ в Одеській області вклеїти до паспорта громадянина України, зразка 1994 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягнення 45 років.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він звертався до Київського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою від 07.11.2019 щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років. До вказаної заяви від 07.11.2019 позивачем додано паспорт і дві фотокартки, розміром 35х45. Однак, Київським районним відділом у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області йому безпідставно відмовлено у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років. Також, позивач зазначає, що обмеження щодо вклеювання нових фотокарток до паспорта громадянина України зразка 1994 року порушує його основоположні конституційні права як громадянина України, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року на паспорт з безконтактним електронним носієм, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, зняття біометричних даних, обліку персональних даних в ЄДДР, згідно з пунктами 2 та 3     Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302     позбавляються права на подальше проживання, ідентифікацію особи, та відповідно й паспорт у формі книжечки зразка 1994 року. Будь-які питання щодо обов`язковості або примушення отримання паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки є втручанням до приватного та сімейного життя, що є порушенням     ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
3. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. У зв`язку з досягненням 45-ти річного віку, ОСОБА_1 07.11.2019 звернувся із заявою до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області про вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки.
5. За результатами розгляду вищевказаної заяви, Київським РВ у м. Одесі ГУ ДМС          України в Одеській області своїм листом №5112-2587/5112.1-19 від 16.11.2019  відмовлено ОСОБА_1 у вклеюванні нової фотокартки до паспорта зразка 1994 року серії           НОМЕР_1 по досягненню ним 45-ти річного віку, оскільки відповідно до абз.6 п.6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого          Постановою КМУ за №302 від 25.03.2015          (в редакції          Постанови КМУ за №745 від 26.10.2016) якщо особа, яка досягла 25- чи 45- річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, їй здійснюється обмін паспорта.
6. Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 січня 2020 року позовні вимоги задовольнив.
8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що міграційна служба відмовляючи позивачу у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотографії, з підстав пропуску строку на звернення із відповідною заявою, діяла протиправно та незаконно.          
9. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 квітня 2020 року скасував рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та прийняв по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії  відмовив.
10. Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що      у відповідача відсутні правові підстави на вклеювання фотокартки ОСОБА_1  у вже існуючий паспорт у формі книжечки, оскільки після спливу термінів звернення із відповідною заявою, паспорт громадянина України з таких підстав є недійсним. За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що міграційна служба, відмовляючи у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років діяла в межах своїх повноважень та на підставі чинних норм законодавства України.
IV. Касаційне оскарження 
11. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
12. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають суті позовних вимог та обставинам справи. Вважає, що його заяві, яка подана для вклеювання нового фото, не надано відповідної правової оцінки у тому числі з тих підстав, що він не бажав обмінювати свій паспорт зразка 1994 року на паспорт громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1, у зв`язку з чим суду апеляційної інстанції необхідно було застосовувати норми матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенню спору. Більш того, такі висновки не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.09.2018 по зразковій справі №806/3265/17.
12.1. Крім того, скаржник зазначає, що суд не врахував того, що він має право на вклеювання нового фото у зв`язку з досягненням 45 років, яке встановлено законодавчим актом, незважаючи на встановлені обмеження, які впроваджені відповідними нормативно-правовими актами органу державної виконавчої влади.
12.2. Також скаржник послався на те, що за наявності норми, що регулює можливість/необхідність вклеювання нового фото у паспорт громадянина України у формі книжечки при досягненні певного віку, недоцільно позбавляти особу такого права лише у зв`язку із пропуском нею строку звернення.
13. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність і просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Нормативне регулювання
14. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених     статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства     (далі -     КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
15. За приписами частини другої     статті 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
16. Згідно з частиною другою статті 32 Основного Закону не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
17. За змістом частини першої статті 92 Основного Закону, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
18. Згідно з частиною другою     статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
19. За змістом частини першої     статті 92 Конституції України     виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
20. Згідно із частиною першою     статті 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI     в редакції згідно із     Законом України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України"     (далі - Закон № 1474-VIII) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим     Законом     документів, регулюються     Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
21. Частиною першою     статті 4 Закону № 5492-VI     Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим     Законом     інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих     Конституцією України     свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
21.1. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим     Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
21.2.    Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим     Законом     документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
22. Згідно з частинами другою, третьою     статті 4 Закону № 5492-VI     визначені цим     Законом     уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.
23.  Відповідно до частини першої     статті 10 Закону № 5492-VI     внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог     Закону України "Про захист персональних даних".
23.1. У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
24. За частиною першою     статті 13 Закону № 5492-VI     документи, оформлення яких передбачається цим     Законом     із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
25. Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).
26. Відповідно до частини третьої     статті 13 Закону № 5492-VI     паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, <…> містять безконтактний електронний носій.
27. Згідно з частинами першою, другою , четвертою та п`ятою     статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
28. Згідно з частинами першою, другою     статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
29. На виконання положень частини другої статті     15     та абзацу другого частини другої статті     21 Закону №5492-VI     Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 302 (тут її положення суд застосовує у редакції, викладеній згідно з     постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
30. За змістом пункту 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією     постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого     Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;
- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією     постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією     постановою.
31. Пунктом 3 Постанови № 302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією     постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією     постановою.
32. Відповідно до пунктів 1, 2 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
33.    Згідно підпункту 6 пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302     обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.
34. Пунктом 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).
35. Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" від 01 червня 2010 року №2297-ІV     (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2297-ІV) визначено, що персональні дані є відомостями чи сукупністю відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
36. Приписами частини першої статті 6 Закону № 2297-ІV мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
37. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону     № 1474-VIII     до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому     Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Поряд із тим, за пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону     № 1474-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим     Законом     привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
38. У межах встановленого     Законом № 1474-VIII     строку уряд прийняв постанову від 26 жовтня 2016 року № 745, якою вніс відповідні зміни до Постанови № 302 (положення цієї     Постанови     (у новій редакції) наведено).
39.     Постанова № 745 набрала чинності з 01 листопада 2016 року, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.
40. На підставі Положення про паспорт (у редакції     Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року № 3423-ХІІ)     Кабінет Міністрів України постановою від 4 червня 1994 року №353     (далі - Постанова № 353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Цю     постанову     з прийняттям     постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185 "Деякі питання виконання Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визнано такою, що втратила чинність.
41.    Однак постановою від 12 червня 2013 року № 415 уряд зупинив дію постанови від 13 березня 2013 року № 185, відновивши дію Постанови № 353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).
42. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
43. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна" , нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
44. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
VІ. Позиція      Верховного Суду
45.  Надаючи оцінку оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з того, що згідно з підпунктом 6 пункту 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.
46.  Отже, за чинним законодавством передбачено, що громадянин України, який має паспорт у формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25 чи 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки.
47.    З матеріалів справи слідує що позивачу ОСОБА_1 , виповнилося 45 років - ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак з вимогою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 45-річного віку він звернувся лише 07 листопада 2019 року, тобто з порушенням місячного строку, визначеного у постанові № 2503-XII.
48. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним (пункт 8 Положення № 2503-XII).
49. При цьому, паспорт, в якому не вклеєно фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним немає наслідком його вилучення. Крім того, вказаними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку.
50. Порядок обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера та повідомили про це відповідний контролюючий орган, а також процедуру внесення відмітки до паспорта таких осіб визначено у Положенні про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого     наказом Мінфіну України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованим Мін`юстом України 25.10.2017 за № 1306/31174.
51. Обліку у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за спеціальним порядком без присвоєння ідентифікаційного номера підлягають особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, про що у паспорті проставляється відповідна відмітка.
52. Згідно частини третьої статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.
53. Відповідно частини шостої статті 6 Закону № 2297-ІV обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених     законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
54. Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
55. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість     закону     та порушення конституційних прав такої особи.
56.    Отже, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих     законів     і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
57. Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначеної у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI, у розумінні пункту 2 частини першої     статті 3 Закону №5492-VI     є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.
58. За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що застосування відповідачем норми підпункт 6 пункт 6 Порядку № 302, є, по суті, примушуванням позивача до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що суперечить його релігійним переконанням, а, отже, обмежує його права й свободи.
59. З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).
60.   Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17 зазначила, що висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого     Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
61. На переконання Великої Палати Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог     статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було «встановлене законом»), не є «необхідним у демократичному суспільстві». Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення     статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     від 4 листопада 1950 року.
62. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року зазначено, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
63. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 45-річного віку без поважних причин і це є порушенням вимог підпункту 6 пункту 6 Порядку № 302. В той же час за це порушення позивач може бути притягнутим до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.          
64. Враховуючи встановлені судом першої інстанцій обставини справи, Верховний Суд констатує, що рішення суду першої інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у такій категорії справ.
65. З огляду на наведене, висновки суду першої інстанцій є правильними та обґрунтованими.
66. Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо можливості задовольнити вимоги позивача у обраний ним спосіб судового захисту, який Суд вважає належним та дієвим в межах спірних правовідносин, оскільки законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.
67. Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права     Верховний Суд висловив у постановах від 05 грудня 2019 року у справі № 420/270/19,          від 31 січня 2020 року у справі № 200/6627/19-а, від 06 лютого 2020 року у справі № 420/3253/19 та від 31 березня 2020 року у справі №460/842/19.
68. З огляду на викладене рішення суду першої інстанції по своїй суті є правильним. У свою чергу, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого помилково скасував законне рішення суду першої інстанції, який правильно застосував норми матеріального права та надав їм системне тлумачення.
69. Відповідно до пункту 4 частини 1     статті 349 КАС України     суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
70. Відповідно до приписів     статті 353 КАС України     суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
71. З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №420/7135/19 підлягає скасуванню, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року - залишенню в силі.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
72.  Ураховуючи, що суд касаційної інстанції ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, в силу частини першої     статті 139 КАС України     з відповідача стягуються всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього     Кодексу, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
73. Зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат, а саме: у суді касаційної інстанції 1536,80 грн судового збору, наявні підстави для їх стягнення з відповідача.
Керуючись статтями     341,     345,     352,     355,     356,     359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №420/7135/19 скасувати.
3. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №420/7135/19 залишити без змін.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 07.08.1998) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вулиця Преображенська, 44, місто Одеса, 64045, код ЄДРПОУ 37811384) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    О.В. Калашнікова

                                                                                                    С.А. Уханенко