Постанова
Іменем України
31 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 1-50/2011
провадження № 51-2829 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                         ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 , 
засудженого (в режимі відеоконференції)      ОСОБА_6 , 
захисника (в режимі відеоконференції)            ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року щодо повернення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року у кримінальному провадженні № 11/2690/320/2012 за обвинуваченням  
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятниця Старосамбірського району Львівської області, який згідно матеріалів кримінального провадження зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 368 Кримінального кодексу України (в редакції від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 Кримінального кодексу України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі – КК України) (в редакції від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 3 роки  з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 2 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 376 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 383 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності. Крім того, визнано ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді на 2 роки та з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності. Вирішено питання щодо речових доказів. 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року  вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 рокустосовно   ОСОБА_6 та  ОСОБА_8 залишено без змін, а апеляційні скарги   засуджених ОСОБА_6 та  ОСОБА_8 ,  захисників ОСОБА_9 та    ОСОБА_10 – без задоволення.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2012 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і  ОСОБА_12   задоволено частково. Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року стосовно ОСОБА_6 змінено, в частині його засудження за ч. 2 ст. 383 КК України скасовано. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) справу в цій частині закрито. Визнано ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) до покарання  у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року),  до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 2 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 376 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності. Крім того, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року стосовно  ОСОБА_8 змінено, на підставі ст. 69 КК України пом`якшено засудженому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді на 2 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В решті судові рішення стосовно ОСОБА_6 і  ОСОБА_8   залишено без зміни.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року у справі № 11/2690/320/2012, повернуто особі, яка її подала.
Вимоги касаційної скарги , узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги посилається на те, що про існування нововиявлених обставин, а саме про порушення таємниці нарадчої кімнати суддями Оболонського районного суду м. Києва, якими був ухвалений вирок відносно нього у 2011 році, він дізнався лише 17 лютого 2020 року. На його думку, суд апеляційної інстанції, повертаючи його заяву, повинен був визначити саме цей момент, а не період коли виникли самі нововиявлені обставини. Оскільки апеляційний суд невірно визначив початок перебігу процесуального строку було істотно порушено вимоги ч. 1 ст. 461 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник  ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 проти касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без зміни. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частиною 1 ст. 438 КПК  України передбачено підстави для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, однією з яких є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. За правилами ч. 1  ст. 412 КПК  України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що про існування нововиявлених обставин, а саме, про порушення таємниці нарадчої кімнати суддями Оболонського районного суду м. Києва, які ухвалювали відносно нього вирок, він дізнався лише 17 лютого 2020 року. Свою позицію обґрунтовує тим, що 17 лютого 2020 року його захисником ОСОБА_7 було отримано від Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (далі – ДП «Інформаційні судові системи») відповідь на адвокатський запит, в якій містилася інформація про те, що суддя ОСОБА_13 06 вересня 2011 року тобто у період перебування у нарадчій кімнаті створював та відправляв до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – ЄДРСР)  постанови у п`яти адміністративних справах, які згідно даних ЄДРСР були ухвалені суддею 02 вересня 2011 року. Вважає, що строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами має обчислюватись саме з 17 лютого 2020 року, у зв`язку з чим висновки суду апеляційної інстанції про початок обчислення цього строку від часу настання цих обставин у 2011 році є помилковим.
Оскаржуваною ухвалою від 19 травня 2020 року суддя-доповідач Київського апеляційного суду, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК  України, повернув заяву ОСОБА_6 як таку, яку подано з пропуском строку, передбаченого ч. 1 ст. 461 КПК  України, і питання про поновлення якого не порушено.
Як убачається з оскаржуваної ухвали від 19 травня 2020 року, суддя-доповідач Київського апеляційного суду, повертаючи заяву ОСОБА_6 , мотивував своє рішення тим, що підставою для звернення до суду з вказаною заявою стали події та обставини, які мали місце при ухваленні вироку судом першої інстанції та перегляді його судом апеляційної інстанції у 2011 та 2012 роках. При цьому зазначив, що  ОСОБА_6 також не долучено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року, це питання не порушено ним і у самій заяві, що на думку суду є підставою згідно п. 3. ч. 3 ст. 429 та ч. 3 ст. 464 КПК України для повернення вказаної заяви. 
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 461 КПКУкраїни заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Судові рішення, що були ухвалені суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_13 , на які посилається у касаційній скарзі засуджений, згідно листа ДП «Інформаційні судові системи» від 11 лютого 2020 року були внесені до ЄДРСР 06 вересня 2011  року  по адміністративним справам № 3-6971/11 о 12.01 год.; № 3-6970/11 о 12:04 год.; № 3-6976/11 о 12:07 год.; № 3-6967/11 о 12:10 год. та № 3-6972/11 о 12:13 год. і є  відкритими для безоплатного  цілодобового  доступу (доступні для ознайомлення). 
Отже, перебіг строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід обчислювати з часу, коли засуджений міг дізнатися про існування таких обставин, тобто з часу оприлюднення в ЄДРСР у 2011 році судових рішень, на які посилається засуджений в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами та в касаційній скарзі.
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що строк звернення до суду ОСОБА_6 із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було пропущено, в цьому випадку є правильним.
При цьому, як вбачається із матеріалів провадження,   ОСОБА_6 не зазначав і не просив поновити йому строк на звернення із вказаною заявою.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України  до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК України, згідно з якими заява повертається, якщо вона подана після закінчення строку звернення і питання про його поновлення не порушено.
Отже, оскільки в заяві ОСОБА_6 не ставилося питання про поновлення строку на звернення із заявою, таким чином її було повернуто на підставі зазначених вимог КПКУкраїни.    
Враховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Також Суд зазначає, що прийняте колегією суддів рішення не перешкоджає повторному зверненню ОСОБА_6 із відповідною заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з дотриманням вимог процесуального закону.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року щодо повернення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                  ОСОБА_3