ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3815/20 Справа № 185/9410/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Мамедової О.І.
розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу  Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 111006,08 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1762 грн.00 коп.
В обґрунтування позову зазначив, що 13.10.2008 року відповідач підписав Заяву б\н згідно якої отримав кредит у розмірі 4400,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі, однак відповідач не виконав належним чином умови договору і станом на 30.09.2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 111006,08 грн., яка складається з наступного:
- заборгованість за тілом кредиту - 4509,03 грн.
- заборгованості за відсотками - 106497,05 грн.
Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 13 жовтня 2008 року за тілом кредиту - 4509,03 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, та ухвалити нове, про задоволення цих позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наявність домовленості між сторонами про розмір базової відсоткової ставки, про відповідальність боржника у вигляді пені та штрафів (підстави, розмір, порядок нарахування визначені Довідкою) у разі неналежного виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, про обізнаність відповідача з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитом свідчать його дії спрямовані на їх виконання. 
Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст.360 ЦПК України, від відповідача не надходило. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, за наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, який складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с.11), згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с.11-17), складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Із наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.09.2018 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 111006,08 грн., яка складається з:
- заборгованість за тілом кредиту - 4509,03 грн.
- заборгованості за відсотками - 106497,05 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, та відмовляючи у стягнені відсотків та інших штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був неналежним чином повідомлений про умови кредитування та з ним не було узгоджено підстави фінансового зобов`язання, які вважав узгодженими банк, у цій справі відсутні належні докази про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів вважає такий висновок правильним та обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи у анкеті-заяві відповідача процентна ставка не зазначена, відсутні умови, порядок і підстави зміни процентної ставки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за збільшеними процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що саме цей витяг
з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Надана позивачем роздруківка із сайту Банка належним доказом слугувати не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення самого Банку і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні змінив в такі Умови та Правила споживчого кредитування. 
Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року(провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про збільшення розміру сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, та бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення на користь Банку відсотків та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору також бути не можуть.
Зазначені висновки районного суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Так, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач послався на Довідку про Умови кредитування та Тарифи банку, однак, як вбачається з матеріалів справи наданий витяг також не містить підпису відповідача.
Надані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є співвідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Висновки суду першої інстанції про те, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не повідомило споживача про всі умови кредитування, які вважав узгодженими банк, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим та безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем доведено належним чином про наявну домовленості між сторонами про розмір базової відсоткової ставки, про відповідальність боржника у вигляді пені та штрафів (підстави, розмір, порядок нарахування визначені Довідкою) у разі неналежного виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів.
Факт користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідача з умовами договору щодо сплати відсотків за користування кредитом та інші штрафні санкції.
Оскільки, доводи апеляційних скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем під час розгляду в суді апеляційної інстанції поверненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                        О.В. Лаченкова