ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8544/17                                                                       Суддя першої інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                    - Пилипенко О.Є.  
          суддів                                        - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,
          при секретарі                               - Кузик О.С., 
          за участю: 
          представника позивача:            -  Шульги К.В.,
          представника відповідача:           - Ступака О.І., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив:
-          визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.12.2016 року №№0005801306, 0005811306.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва 18 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
11 червня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 19496, від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого позивач повністю не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною, в той час як рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим. 
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті доходу ТОВ «Арчі Капітал» виступало у відносинах із ОСОБА_1 податковим агентом (ліцензія НКЦПФР серії АЕ 294743 від 18.02.2015 року), а отже зобов`язано було розрахувати позитивну різницю між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, утримати і сплатити до бюджету відповідну суму ПДФО, відповідно до вимог п.170.2.9 Податкового кодексу України, внаслідок чого ОСОБА_1 не є суб`єктом сплати податку за наслідками досліджених під час перевірки операцій купівлі-продажу цінних паперів, втім, вірним є застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції в сумі 170 грн. за неподання декларації, що знайшло своє відображення в ППР №0005801306 від 15.12.2016  року (згідно розрахунку), оскільки відповідно п.170.2.9 ст. 170  Податкового кодексу України, навіть у випадку сплати ПДФО податковим агентом, позивач в будь-якому випадку зобов`язаний був подати податкову декларацію при отриманні інвестиційного прибутку.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 15 грудня 2016 року відповідачем на підставі акта перевірки №335/26-54-13-03-17-2728802058 від 30.11.2016 року, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:
- 0005801306, яким позивачу за порушення п.п. 44.1, 164.2.9, 167.1, 170.2.2, 170.2.6 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 3   960   100,00 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 3   167   944,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціям в сумі 792   156,00 грн.;
- 0005811306, яким позивачу за порушення п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» всього в сумі 296   991,75 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 237   595,80 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 59   398,95 грн.  
Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов`язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на  наступних обставинах.
Так, під час проведення контрольного заходу та розгляду заперечень позивача на акт перевірки і податкових повідомлень - рішень, встановлено отримання позивачем доходу від ТОВ «Арчі Капітал» за наслідками продажу цінних паперів на загальну суму 15  839  720,00 грн.
Фактичність та правомірність господарської операції із ТОВ «Арчі Капітал», за наслідками якої позивачем отримано дохід в сумі 15  839 720,00 грн. відповідачем не заперечується.
У той же час, позивачем до контролюючого органу надано Договір №БВ4-3-1/62 від 08.06.2015 року, укладений між ОСОБА_1 (покупець) і ТОВ «Лім Сервіс» про купівлю цінних паперів (які були в подальшому продані ТОВ «Арчі Капітал»), акт виконаних робіт, виписку по операціям з цінними паперами, квитанції до прибуткових касових ордерів, за змістом яких ОСОБА_1 в перевіряємому періоді понесено витрати на суму 15 829 160,19 грн.
Однак, даних документів відповідачем до уваги не прийнято, оскільки відповідно до отриманих працівниками податкової міліції усних пояснень (в телефонному режимі) від гр. ОСОБА_3 (директора і засновника ТОВ «Лім Сервіс»), останній не причетний до господарської діяльності даного товариства.
Як наслідок, ПДФО розраховано відповідачем наступним чином: 15  839 720 (дохід) * 20% = 3   167 944,00 грн., тобто без врахування витратної частини.
Військовий збір нарахований автоматично на суму ПДФО.          Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування є Податковий кодекс України від   02.12.2010 р. №2755-VI (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України, відповідно до п. 163.1 ст. 163 якого об`єктом оподаткування фізичних осіб - резидентів є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються пасивні доходи (пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).
Термін «пасивні доходи» означає, зокрема, інвестиційний прибуток (пп. 167.5.3 п.167.5 ст. 167 Податкового кодексу України).
Порядок оподаткування інвестиційного прибутку регулюється п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України.
Згідно із пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Кодексу (крім операцій з деривативами).
Відповідно до пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. 
Разом з тим, п.170.2.9 Податкового кодексу України передбачено, що податковим агентом платника податку, який здійснює операції з інвестиційними активами з використанням послуг професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, є такий професійний торговець (крім операцій з цінними паперами, визначеними у підпункті 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу). Податковий агент під час кожного нарахування платнику інвестиційного прибутку нараховує (утримує) податок за ставкою, визначеною підпунктом 167.5.1 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу, та сплачує (перераховує) утриманий податок до бюджету під час кожного нарахування такого доходу, що не звільняє платника податку від подання річної податкової декларації при отриманні ним доходу, зазначеного у цьому пункті.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (п.168.1.1 ПК України).
Як зазначає позивач та не було заперечено і спростовано відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, при виплаті доходу ТОВ «Арчі Капітал» виступало податковим агентом (ліцензія НКЦПФР серії АЕ 294743 від 18.02.2015 р.), а отже зобов`язано було розрахувати позитивну різницю між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, утримати і сплатити до бюджету відповідну суму ПДФО, відповідно до вимог п.170.2.9 Податкового кодексу України, внаслідок чого ОСОБА_1 не є суб`єктом сплати податку за наслідками досліджених під час перевірки операцій купівлі-продажу цінних паперів.
Варто також наголосити, що наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів ТОВ «Лім Сервіс» підтверджується понесення позивачем витрат в перевіряємому періоді на суму 15   829   160,19 грн. при придбанні цінних паперів, які  в подальшому були продані ТОВ «Арчі Капітал»); відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 (а.с.268 том 1), останній підтверджує фінансово-господарські взаємовідносини очолюваного ним товариства з позивачем в спірний період.
Посилання ж відповідача на інформацію отриману працівниками податкової міліції з усних пояснень (в телефонному режимі) від гр. ОСОБА_3 (директора і засновника ТОВ «Лім Сервіс»), відповідно до яких, останній не причетний до господарської діяльності даного товариства та, я наслідок, не прийняття до уваги  вищевказаних документів (на підтвердження підтверджується понесення позивачем витрат), колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на приписи ч. 2   ст. 74 КАС України   відповідно до якої, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.           При цьому, акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб ТОВ «Лім Сервіс» або безпосередньо ОСОБА_1 було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.
До того ж, контролюючим органом не надано доказів проведення документальних перевірок ТОВ «Лім Сервіс» в рамках яких було б встановлено неправомірне формування вказаним суб`єктам господарювання дохідної частини по взаємовідносинам з позивачем.
В той же час, як вбачається з акта (повторної) перевірки від 24.02.2017 року №3/26-15-13-06-12-2728802058, проведеної ГУ ДФС у м. Києві під час розгляду заперечень позивача на акт первісної перевірки (а.с.31-34 том 1), контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарських операцій між позивачем і ТОВ «Лім Сервіс», що вказані в наданих позивачем до перевірки договорі №БВ4-3-1/62 від 08.06.2015, акті виконаних робіт, виписці по операціям з цінним паперами, квитанцій до прибуткових касових ордерів. 
Жодних зауважень до належності оформлення наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.
Ідентичні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Лім Сервіс» долучено позивачем до матеріалів справи (а.с.66-208 том 1).
За таких обставин, доводи контролюючого органу про заниження позивачем ПДФО за перевіряємий період на суму 3  167 944,00 грн. (15   839   720 (дохід) * 20% без врахування витратної частини) спростовуються належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи.          Інші доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко     

                                                                                                    Л.Т.Черпіцька        

Повний текст виготовлено 14 липня 2020 року.