УХВАЛА

24 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/10143/19
адміністративне провадження № К/9901/14475/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу адвоката Острицького Андрія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі № 160/10143/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), де просив: 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018 та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018 та компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.206 по 26.12.2018 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018. У задоволенні позову ОСОБА_1 у вказаній частині відмовлено. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19 залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції адвокат Острицький Андрій Олегович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції, виходячи з наведених положень норм КАС України, відніс таку справу до категорії справ незначної складності та розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Викладене також не дає підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, а спір у цій справі не відноситься до категорії спорів, передбачених частиною 4 статті 257 згаданого Кодексу.
Щодо посилань скаржника на відсутність судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у 2016-2018 роках з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу, то колегія суддів зазначає, що вказане питання було предметом розгляду Верховного Суду, висновки щодо якого викладені у постанові від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18 та постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 825/1075/16.
Щодо доводів скаржника про наявність правового висновку Верховного Суду з приводу застосування статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», викладеного у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 336/4675/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки правовідносини та обставини у цій справі не є подібними до правовідносин та обставин у справах № 336/4675/17, № 523/1124/17, № 681/423/15-а та № 522/5664/17 оскільки стосувалися порушення строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі судових рішень.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Острицького Андрія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі № 160/10143/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов