ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 808/937/17
адміністративне провадження № К/9901/35287/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 808/937/17          
за позовом Комунального закладу «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради до Головного управління Державної служби України з питань праці у Запорізькій області (третя особа: ОСОБА_1 ) про скасування постанови, провадження по якій відкрито     
за касаційною скаргою Комунального закладу «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року (прийняту у складі судді Стрельнікової Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Юрко І.В., суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.)   
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Комунальний заклад «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач, або ГУ Держпраці у Запорізькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (далі - третя особа), про скасування постанови відповідача про накладення штрафу №115 від 22 лютого 2017 року. 
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що середній заробіток та робоче місце зберігаються за працівниками, які були саме призвані на військову службу, тобто право на гарантії та компенсації, зазначені в ч.3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) виникає в працівників, які були залучені до виконання обов`язків військової служби імперативним рішенням уповноваженого державного інституту, забезпечення виконання якого здійснюється в тому числі, можливістю застосування певних заходів державного примусу до осіб, які ухиляються від виконання військового обов`язку. В даному випадку, як вважає позивач, цілком зрозумілою і доцільною є компенсація державою за рахунок Державного бюджету України витрат працедавців із збереження робочих місць та виплати середнього заробітку таким працівникам. Оскільки третя особа ОСОБА_2 не залучався до виконання обов`язків військової служби в порядку призову, забезпеченого заходами державного примусу, рішення про укладання контракту про проходження військової служби було прийнято ним добровільно.    Позивач вважає, що постанова про накладення штрафу №115 від 22 лютого 2017 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. 12 травня 2017 року Запорізький окружний адміністративний суд вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. 
4. Рішення суду мотивовано тим, що підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №115 від 22 лютого 2017 року відсутні.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 21 серпня 2017 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу Комунального закладу «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду   від 12 травня 2017 року - без змін.  
6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
7. Комунальним закладом «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради 12 вересня 2017 року подано касаційну скаргу.  
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2017 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги. 
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача. 
02 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу Комунального закладу «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. 
Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року №   2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» постановлено визначити днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.           
Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2018 року визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Гімона М.М., суддів Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. для розгляду судової справи №   808/937/17.
8. У касаційній скарзі скаржник просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.   
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Скаржник зазначає, що третя особа не має права претендувати на соціальні виплати, передбачені ст.119 КЗпП України, оскільки він був призваний на строкову військову службу, а рішення про укладання контракту про проходження військової служби було прийнято ним добровільно. Крім того, позивач зазначив, що грошове забезпечення виплачується лише військовослужбовцям та, в окремих випадках, членам їх сімей і не має жодного співвідношення із середнім заробітком, який зберігається за таким військовослужбовцем на підприємстві.           
9. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 18 червня 2019 №751/0/78-19, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для здійснення позапланової перевірки позивача послугувало звернення ОСОБА_2 , а предметом перевірки було питання виплати середньої місячної заробітної плати за період проходження служби в зоні АТО.
На підставі наказу ГУ Держпраці у Запорізькій області № 269 від 21 лютого 2017 року, направлення на перевірку №230 від 21 лютого 2017 року в період з 27 лютого 2017 по 28 лютого 2017 року головним державним інспектором праці ГУ Держпраці у Запорізькій області Оселедчик В.В. проведено позапланову перевірку на предмет додержання позивачем законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
11. За результатом проведення перевірки складено акт перевірки додержання суб`єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування       №08130010/0227       (далі - Акт перевірки), відповідно до якого перевіркою встановлено порушення КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник Садиба Попова» ЗОР вимог ч. 3 ст. 119      КЗпП України, а саме: встановлено, що з жовтня 2016 по лютий 2017 року ОСОБА_2 який перебуває на військовій службі за контрактом на особливий період не виплачується середній заробіток.
22 березня 2017 року, на підставі пп. 54 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від                11 лютого 2015 року, абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області Поляковою І.Б. прийнято постанову № 115 про накладення на КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник Садиба Попова» ЗОР штрафу у розмірі 32000,00 грн. 
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
13. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою заступника начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області № 115 від 22 березня 2017 року на позивача накладено штраф у розмірі 32000,00 грн. за порушення вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України, а саме: за працівником, призваним на строкову військову службу, за яким зберігається місце роботи, посада, середній заробіток, виплата компенсацій середнього заробітку працівника не проводилась.  
Згідно частин 1, 2 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Аналогічні норми також містить стаття 24 Закону України "Про оплату праці".
Частиною 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З аналізу вказаних норм права вбачається, що за громадянами України, призваними на строкову військову службу під час дії особливого періоду зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до розрахункової відомості на перерахунок коштів ОСОБА_2 28 вересня 2016 року були перераховані кошти в сумі 288,68 грн. Таким чином, під час перевірки відповідачем встановлено що з жовтня 2016 року по лютий 2017 року ОСОБА_2 , який перебуває на військовій службі за контрактом на особливий період не виплачується середній заробіток. 
Крім того, судами встановлено, що з 07 вересня 2016 року середній заробіток                 ОСОБА_2 не нараховувався та не виплачувався в зв`язку з відсутністю додаткового фінансування комунального закладу Департаментом культури, туризму, національностей та релігій Запорізької ОДА. Вказана обставина під час судового розгляду в судах попередніх інстанцій не заперечувалась відповідачем.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності оскаржуваної постанови відповідача №115 від 22 лютого 2017 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.
Доводи позивача про те, що посилання судів першої та апеляційної інстанцій на дію в часі особливого періоду є недоречним, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Часткову мобілізацію в Україні оголошено та проведено у декілька етапів, зокрема, Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014, починаючи з 18 лютого 2014 року по 02 травня 2014 року; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06 травня 2014 року № 454/2014, починаючи з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21 липня 2014 року № 607/2014, починаючи з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року, Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14 січня 2015 року № 15/2015, починаючи з 20 січня 2015 року у три черги протягом 210 діб по 17 серпня 2015 року.
Тобто, саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014 року) відповідно до положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) законодавець пов`язує настання особливого періоду. При цьому сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації, у свою чергу, не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Аналіз змісту визначених статтею 1 Закону №3543-XII понять мобілізації, демобілізації та особливого періоду дає підстави для висновку про те, що закінчення особливого періоду пов`язане із прийняттям Президентом України рішення про порядок і терміни проведення демобілізації як комплексу дій, направлених на усунення наслідків мобілізації. Це безпосередньо випливає із визначеного законом поняття демобілізації, як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України.
Настання особливого періоду законодавець пов`язує із моментом оголошення рішення про мобілізацію (загальну чи часткову) або з моментом введення в державі воєнного стану, які є самостійними підставами виникнення та існування особливого періоду, а закінчення особливого періоду пов`язує із закінченням мобілізації або припиненням воєнного часу і частково періоду після закінчення воєнних дій. Період мобілізації закінчується прийняттям Президентом України окремого рішення про демобілізацію. Помилковим є ототожнення рішення про строк проведення мобілізації (призову) громадян на військову службу із періодом мобілізації, вжитим у статті 1 Закону №3543-XII.
Видані протягом 2014-2015 років Укази Президента України "Про часткову мобілізацію" встановлюють саме строки проведення мобілізації (призову) громадян на військову службу, а не період мобілізації у розумінні Закону №3543-XII.
Відповідно, закінчення встановлених Указами Президента України "Про часткову мобілізацію" строків призову громадян на військову службу не тягне закінчення чи переривання періоду мобілізації і, як наслідок, закінчення дії особливого періоду.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2019 року у справі №802/1581/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №804/5758/16, від 14 травня 2020 року у справі №817/2358/16.
Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі в Україні діяв особливий період.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи, які наводяться скаржником в касаційній скарзі, не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального або матеріального права при прийнятті оскаржуваних рішень.
14. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.   
15. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
16. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
17. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Комунального закладу «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради залишити без задоволення.
2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 808/937/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           С. Г. Стеценко
                                                                                          Л. В. Тацій