ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р.	Справа № 520/5/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м м. Харків, повний текст складено 07.02.20 року по справі № 520/5/20
          
за позовом        ОСОБА_1  
до       Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області               
про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області протиправною, протиправність висловлюється в порушенні вимог Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів тобто  посадова особа державної установи переклала виконання своїх обов`язків на споживача, що звернувся до неї за захистом та в порушенні вимог ст.5 Закону України "Про захист прав  споживачів", де Держава забезпечує споживачам захист їх прав, статті 15 право споживача на інформацію про продукцію: назву товару, дані про ціну, найменування тиа місцезнаходження продавця і підприємства щодо прийняття претензій від споживача, доведення до відома споживача продавцем у доступній наочній формі, а саме, товарному чеку, що передбачено статтею 21 даного Закону; в порушенні ст.19 Закону України "Про звернення громадян" об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти скарги, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою рішень та вживати заходів щодо відшкодування у встановленому порядку матеріальних збитків з вживанням заходів до усунення причин що їх породжують. Разом з тим у відповіді № 5.2-057/2/14193-19 від 02.12.2019  не роз`яснено порядок оскарження прийнятого за розглядом скарги рішення, що також порушує права споживача на звернення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 адміністративний позов задоволено шляхом виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області щодо не вирішення у спосіб, визначений   ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"  заяви ОСОБА_1 від 25.11.2019. Зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 25.11.2019
Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при розгляді даної справи. 
В апеляційній скарзі вказує, що при вирішенні справи суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч. 3 ст. 6 та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до яких суб`єкту господарювання надається направлення на проведення позапланового заходу, у якому, зокрема, зазначається найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу. Також не було взято до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якого для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. Тобто, без наявності інформації про найменування суб`єкта господарювання проведення Головним управлінням позапланової перевірки буде відбуватися всупереч вимогам закону. Крім того, відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» позаплановий захід на підставі звернення фізичної особи здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. Судом першої інстанції при вирішенні даної справи не враховано, що зі змісту звернення позивача від 25.11.2019 неможливо встановити, яким саме суб`єктом господарювання було порушено його права. За текстом звернення позивач зазначив тільки адресу місцезнаходження магазину, в якому провадить діяльність суб`єкт господарювання, на дії якого скаржився позивач. Залишилися поза увагою твердження відповідача, що для отримання погодження на проведення позапланового заходу Головне управління звертається із відповідною заявою до Держпродспоживслужби, в якій зазначає найменування суб`єкта господарювання, стосовно якого необхідно провести позаплановий захід, його місцезнаходження, а також посилання на положення нормативно-правових актів, вимоги яких було порушено. До зазначеної заяви додається звернення фізичної особи про порушення її прав як споживача. Оскільки позивач, звертаючись із заявою до Головного управління, не вказав найменування суб`єкта господарювання, отримати погодження на проведення позапланового заходу не вбачалося можливим. При вирішенні справи судом першої інстанції не було належним чином взято до уваги доводи відповідача, що у приміщенні магазину за вказаною адресою можуть провадити господарську діяльність декілька суб`єктів господарювання, а Головне управління не має повноважень для самостійного встановлення суб`єкта господарювання жодним процесуальним способом, яким було порушено права споживача.
          Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що в апеляційній скарзі відсутні посилання та приклади порушення судом перщої  інстанції норм матеріального права. Зазначив, що не відповідає дійсності твердження в апеляційній скарзі, що неможливо було встановити яким саме суб`єктом господарювання було порушено права споживача, адже заява від 25.11.2019 обмежила коло суб`єктів у приміщенні магазину, тобто мова у заяві йшла виключно про придбання продуктів харчування, при якому йшло обрахування споживача.
Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції  підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1  подано заяву до Головного управління Держпродспоживслужби  в Харківській області щодо проведення перевірки магазину "Красная калина" по проїзду Стадіонний, 3 в м. Харкові з питань дотримання вимог законодавства у сфері торгівлі. 
За результатами розгляду вказаного звернення відповідачем  надано відповідь датовану 02.12.2019 за № 5.2-057/2/14193-19, та повідомлено позивача, що його заява не відповідає вимогам ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", оскільки не  містять інформації, яка б дозволила ідентифікувати суб`єкта господарювання, який вчинив порушення, відсутні докази на підтвердження такого порушення, що в свою чергу виключає можливість отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.   
Не погодившись із такою відмовою та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ігнорування його звернення та не проведення перевірки за його заявою, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що отримана позивачем за результатами розгляду скарги відповідь не відповідає критеріям об`єктивного та всебічного розгляду звернення, що передбачено статтею 19 Закону України "Про звернення громадян".
Колегія суддів, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), виходить з такого.
Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), Законом України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», який регулює відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.5 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» встановлено, що до системи органів виконавчої влади у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів належать центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів (компетентний орган).
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667 затверджено Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.
Згідно з пп.2 п.3 наведеного Положення основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема,  реалізація державної політики у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері.
Отже, саме на Держпродспоживслужбу та її територіальні органи покладено повноваження щодо здійснення державного контролю та нагляду у сфері безпечності та окремими показниками якості харчових продуктів, дотриманням законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Статтею 6 наведеного Закону передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.
Відповідно до ч.1 ст.7 вказаного Закону для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Таким чином, у разі отримання звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам чи здоров`ю, уповноважений орган державного нагляду (контролю) зобов`язаний отримати погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки, за наслідком чого видається відповідний наказ про здійснення позапланового заходу, який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Так, вимоги до звернення визначені в статті 5 Закону України «Про звернення громадян», зокрема: звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження.
Спірні правовідносини між учасниками справи виникли з приводу неналежного розгляду відповідачем звернення позивача про можливі порушення його прав як споживача, що призвело до невжиття відповідачем заходів реагування за результатами розгляду звернення та неможливості проведення перевірки суб`єкта господарювання, який, за твердження позивача, допустив порушення,  що завдало шкоди його життю та здоров`ю. 
          В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що отримання погодження потребує додаткових відомостей про суб`єкта господарювання, діями або бездіяльністю якого, були порушені права громадянина, як споживача. Зокрема, до таких відомостей має відноситися: найменування та адреса місця здійснення господарської діяльності суб`єкта господарювання. Не зазначення у заяві до Головного управління найменування суб`єкта господарювання, щодо якого необхідно провести перевірки, має наслідком неможливість отримання погодження на проведення позапланового заходу від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю).
В свою чергу, позивач вважає, що ним у зверненні було надано достатньо інформації  про суб`єкта господарювання, який допустив порушення його прав, що у сукупності надають можливість його ідентифікувати та організувати проведення перевірки за дотримання таким суб`єктом  законодавства про захист прав споживачів.
З системного аналізу норм ст.1, 6  Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» можна дійти висновку, що звернення без документального підтвердження не надає Держпродспоживслужбі можливості для об`єктивного, неупередженого розгляду та вжиття відповідних заходів реагування. У зв`язку з цим, з метою запобіганню проведення перевірок без достатніх на це правових підстав, органи  Держпродспоживслужби повинні ретельно аналізувати інформацію, вказану у зверненні та за наявності стверджувальних порушень прав споживача, ініціювати проведення перевірки. В свою чергу, громадяни у своєму зверненні з проханням провести перевірку певного підприємства мають зазначати відомості про суб`єкта господарювання, зокрема: адресу його місцезнаходження та здійснення господарської діяльності, а також додавати (за наявності) копії документів, які підтверджують його взаємовідносини з цим суб`єктом господарювання та/або вказують на порушення його законних прав, а саме копій договору, квитанцій, платіжних документів, актів - претензій, звернень до суб`єкта господарювання та його відповідей тощо.  
          Водночас, жодний із вище перерахованих законодавчих актів не висуває вимог до змісту звернення, яке подається фізичною особою, а саме: чіткого переліку відомостей, які мають бути зазначені в заяві для розгляду її в якості підстави для проведення позапланового заходу перевірки, в тому числі повного найменування суб`єкта господарювання, щодо якого заявляється вимога про проведення перевірки.
Застосувавши системний спосіб тлумачення, колегія суддів звертає увагу на тому, що таке звернення має відповідати вимогам, передбаченим ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», тобто містити прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання заявника, суть порушеного питання, власноручний (електронний) підпис фізичної особи, що подає заяву.
Водночас з`ясування суті порушеного питання, яке може бути підставою для ініціювання проведення перевірки, належить до дискреційних повноважень Держпродспоживслужбі, яка має здійснити аналіз зазначених у зверненні порушень прав споживача суб`єктом господарювання та самостійно з`ясувати чи можливо ідентифікувати такого суб`єкта господарювання з урахуванням відомостей, зазначених у зверненні.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам як споживача, може бути підставою для вжиття Держпродспоживслужбою відповідних заходів реагування, якщо таке звернення відповідає вимогам ст. Закону України «Про звернення громадян» та суть зазначених у  зверненні порушень є достатніми для висновку про ймовірне порушення   прав споживача, що потребують подальшої перевірки  за допомогою заходів позапланового контролю. При цьому, якщо зі змісту стверджувальних порушень прав заявника у зверненні можливо ідентифікувати суб`єкта господарювання, зокрема його фактичне місце розташування, вказане не може бути підставою для відмови у проведенні перевірки лише з підстав того, що заявник у зверненні не зазначив або неправильно зазначив найменування такого суб`єкта господарювання. 
В контексті розгляду цієї справи, дослідивши копію заяви позивача від 25.11.2019 (а.с. 6), можна дійти висновку, що таке звернення відповідає всім вимогам, перерахованим статтею 5 Закону України «Про звернення громадян».
Щодо суті стверджувальних порушень, то у зверненні ОСОБА_1  зазначив, що здійснюючи придбавання товару (котлети м`ясні та сало), до нього продавцем було незаконно висловлено вимогу оплатити вартість пакету. На його зауваження щодо безкоштовності таких пакетів та прохання надати чек про оплату товару, отримав відмову. Стверджуючи про масовий та повсякденний характер дій по не видачі касових чеків  та завищення вартості реалізованих товарів, в тому числі за рахунок включення у вартість пакетів, просив здійснити перевірку в магазині "Красная калина" шляхом проведення контрольної закупки. 
Колегія суддів уважає, що у вказаному зверненні позивач зазначив достатньо відомостей про суб`єкта господарювання, який, на його думку,  не дотримується законодавства про захист прав споживачів, в тому числі його комерційне найменування («Красная калина») та місце розташування ( місто Харків, проїзд Стадіонний, 3), що надають можливість повністю ідентифікувати такого суб`єкта господарювання для вжиття подальших заходів реагування тв виявити його з-поміж інших суб`єктів господарювання, які здійснюють підприємницьку діяльність за цією адресою.  
Слід зазначити, що відповідач не позбавлений можливості, як суб`єкт владних повноважень, з метою реалізації своїх управлінських функцій, з`ясувати повне найменування означеного в заяві суб`єкта господарювання шляхом подання запитів до уповноважених  органів державної влади, що відповідальні за ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в той час як покладення такого обов`язку (з`ясування повного найменування суб`єкта господарювання) на позивача є надмірним тягарем в контексті спірних правовідносин. 
В свою чергу, оскільки суть стверджувальних порушень полягає саме у не видачі касових чеків, то логічним є висновок про неможливість надання позивачем до звернення підтверджуючих документів.
Колегія суддів уважає, що законодавством передбачено декларативний принцип реєстрації та реагування органу державного нагляду (контролю) на подані фізичними особами звернення про порушення об`єктами нагляду (контролю), які спричинили шкоду їхнім правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, а тому відповідача була можливість перевірки наведених у таких зверненнях обставин та самостійного з`ясування повного найменування суб`єкта   господарювання, враховуючи зазначені в заяві відомості. 
Отже, урахуванням наведеного вище, доводи заявника апеляційної скарги про  те, що Головне управління не має повноважень для самостійного встановлення суб`єкта господарювання у жодний процесуальний спосіб колегія суддів відхиляє.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Беручи до уваги, що у поданому ОСОБА_1 зверненні від 25 листопада 2019 року наявні усі обов`язкові елементи, передбачені Законами України «Про звернення громадян» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наведено обставини стосовно спричинення шкоди його правам та здоров`ю, відповідачем неправомірно відмовлено у вжитті заходів з метою здійснення перевірки, викладених у вказаному зверненні обставин.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову з урахуванням обраного способу захисту порушених прав.
Доводи заявника апеляційної скарги про необхідність першочергового застосування норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки норми даного закону є спеціальними у співідношенні із Законом України «Про звернення громадян», колегія суддів відхиляє, адже в межах розгляду цієї справи не встановлено наявності правових колізій з-поміж означених вище норм Законів.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання (обов`язок чи право фізичної особи на зазначення у зверненні відомостей про найменування суб`єкта господарювання, щодо якого порушується питання про проведення перевірки),  які є важливими для прийняття  цього судового рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскільки, відповідно до п.2 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважеь щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, ця справа відноситься до справ незначної складності та відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі № 520/5/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 		З.Г. Подобайло	
Судді	   	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  27.07.2020 року