ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 р.	Справа № 520/11642/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року (постановлену суддею Пановим М.М.) по справі № 520/11642/19 за позовом       ОСОБА_1  до      Головного управління ДПС у Харківській області              про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив: скасувати наказ Голови ДПА в Харківській області № 550-о від 09 жовтня 2008 року на підставі невідповідності його діючому законодавству;  зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області видати іншій наказ про звільнення позивача, виконуючи правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності та змінити формулювання причини звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю та Положенням; зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області,  відповідно до Кодексу законів про працю України та Положення, надати позивачу щорічну чергову невикористану у 2008 році звільнення відпустку та провести з ним розрахунок після його звільнення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 р. позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків адміністративного позову шляхом надання до суду позовної заяви із зазначенням ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача разом із копією для відповідача та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважних причин його пропуску, вказавши інші підстави для поновлення строку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 р. адміністративний позов повернуто позивачу, оскільки   позивачем не надано до суду позовної заяви  із зазначенням ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача разом із копією для відповідача.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2019  р. ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 р. скасована та справу направлено  до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки позивачем зазначено  код ЄДРПОУ юридичної особи ГУДПС у Харківській області  та судом першої інстанції не надано оцінку заяві  позивача про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 р.  позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків адміністративного позову шляхом надання до суду оригіналу позовної заяви разом із доданими до неї документами та копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів для відповідача.
24.01.2020 р. позивачем усунуто недоліки зазначені в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 р.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р.  визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказаний позивачем у заяві про поновлення цього строку, а  позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції про повернення адміністративного позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р.  про повернення  позивачу позовної заяви та  прийняти постанову  про направлення справи № 520/11642/19 для розгляду до Харківського окружного адміністративного суду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог: Конституції України, Закону України "Про відпустки", Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність    висновків суду обставинам справи, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1  фактично стосуються порушення його прав,  визначених законодавством про оплату праці та права на відпустки у разі звільнення із збереженням заробітної плати (допомоги), у зв`язку з чим, відповідно до ст. 233  Кодексу законів про працю України, позивач має право звернутися до суду з таким позовом без обмеження будь-яким строком. 
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги   не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи   адміністративний позов позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску строку до адміністративного суду  з цим позовом.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_1 , позивач просить скасувати наказ Голови ДПА в Харківській області № 550-о від 09 жовтня 2008 року на підставі невідповідності його діючому законодавству;   зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області видати іншій наказ про звільнення позивача, виконуючи правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності та змінити формулювання причини звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю та Положенням; зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області,  відповідно до Кодексу законів про працю України та Положення, надати позивачу щорічну чергову невикористану у 2008 році звільнення відпустку та провести з ним розрахунок після його звільнення, а з адміністративним позовом позивач звернувся лише 04.11.2019 р., тобто, з  пропуском втановленого ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
Частиною 2  статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно із п. 9 ч. 4  ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою  статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
В справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено   висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Із врахуванням   вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення адміністративного позову позивачу, оскільки ним не надано  належних доказів  поважності пропуску шестимісячного строку звернення   до суду з цим позовом.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано його заяву про поновлення  строку на звернення до суду  з адміністративним позовом, в якій позивачем вказано, що ним строк звернення до суду з адміністративним позовом не пропущено, оскільки його позовні вимоги фактично стосуються оплати праці та, відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, він має право звернутися до суду з таким позовом без обмеження будь-яким строком, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Судовим розглядом встановлено, що позивач оскаржує наказ про його звільнення  від 09.10.2008 р. та, у зв`язку із  скасуванням цього наказу просить зобов`язати відповідача   здійснити  наступні дії: зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області видати іншій наказ про звільнення позивача, виконуючи правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності та змінити формулювання причини звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю та Положенням; зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області,  відповідно до Кодексу законів про працю України та Положення, надати позивачу щорічну чергову невикористану у 2008 році звільнення відпустку та провести з ним розрахунок після його звільнення.
Проте, в цьому  позові  відсутні позовні вимоги  про стягнення належної позивачу заробітної  плати, у зв`язку з порушенням законодавства про оплату праці. 
Щодо інших доводів  апелянта, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до  вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  122,  123,  169, 229,  240,  243, 308,  313,  316,  322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 520/11642/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  20.07.2020 року