ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006955 пров. № А/857/3804/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Кушнерика М.П., Старунського Д.М., 
з участю секретаря судового засідання           Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Братичак У.В., м. Львів, повний текст складено 20.02.2020), 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у відповіді від 17.10.2019 на поданий ним рапорт від 06.09.2019 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №41/19 від 03.09.2019 в сумі 23 768,61, зобов`язання здійснити йому виплату грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №41/19 від 03.09.2019 в сумі 23768,61. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №41/19 від 03.09.2019 в сумі 23 768,61. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №41/19 від 03.09.2019 в сумі 23768,61 грн.
Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним і необгрунтованим, прийнятим з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати його та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог. В обгунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що відповідно до наказу Міністерства оборони України від 10.06.2019 №306 «Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232», який набрав чинності 27.08.2019, пункт 4 розділу ІІІ було доповнено абзацом 10, а саме: під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі. Відповідно до витягу з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 08.09.2019 №212 календарна вислуга позивача на момент звільнення становить чотири календарних роки. Відтак, вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначений витяг з наказу, оскільки на момент звільнення календарна вислуга позивача становила 4 календарних роки, то відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні.
У судове засідання представники сторін не з`явились, хоча були повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, про що свідчить телефонограма та підтвердження отримання судової повістки елеронною поштою на офіційну адресу суб`єкта владних повноважень.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу по контракту на посаді офіцера групи експлуатації та ремонту бронетанкової техніки бронетанкової служби озброєння логістики управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №249 від 02.07.2019 року підполковника ОСОБА_1 , офіцера групи експлуатації та ремонту бронетанкової техніки бронетанкової служби озброєння логістики управління оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, звільнено у відставку за станом здоров`я, 08.09.2019 виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. 
25.07.2019 року ОСОБА_1 з рапортом про надання довідки про вартість речового майна, що належить до виплати грошової компенсації відповідно до вимог Постанови КМУ від 16 березня 2019 року № 178 «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної Гвардії, Служби безпеки, Зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» та телеграми ТВО начальник штабу-першого заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12.04.2016 №501/17/4/94. 
03.09.2019 військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку № 41/19 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 .
Відповідно до вказаної довідки за № 41/19, сума належної позивачу грошової компенсації становить 23768,61 грн.
06.09.2019 позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №41/19 від 03.09.2019 в сумі 23768,61 грн.
17.10.2019 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що з метою не нанесення збитків державі, виплатити дані кошти немає можливості, у зв`язку зі змінами в наказі МОУ №232, який був опублікований та вступив у дію 27.08.2019 року (пункт 4 розділу III доповнено новим абзацом дев`ятим згідно з наказом Міністерства оборони України від 10.06.2019 року №306) під час звільнення у запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної відпустки, військової вислуги більше, ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби у повному обсязі.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За змістом статті 9-1 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Пунктами 2, 3 Порядку № 178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно матеріалів справи, наказом №212 від 08.09.2019 позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. Зобов`язано виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 23768,61 грн.
Також, згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 від 03.09.2019 року №41/19, сума грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно становить 23768,61 грн.
Отримавши довідку від 03.09.2019 року №41/19 про вартість неотриманого речового майна під час проходження військової служби, позивач звернувся з відповідним рапортом від 06.09.2019 про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно.
Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
Слід зазначити, що позивачем подано за місцем військової служби до його звільнення відповідний рапорт, що, зокрема, передбачено пунктом 4 Порядку № 178.
Водночас згідно наведеного рапорту, поданого позивачем 25 липня 2019 року, Військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку № 41/19 про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі лише 03 вересня 2019 року, хоча підписаною відповідними посадовими особами вона була 26.07.2019 (а.с. 12), що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка полягла у її невиплаті на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
Враховуючи, що позивачу на день виключення його зі списків особового складу військової частини не було отримано грошової компенсації, тому суд вважає правильними висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом стягнення на користь позивача відповідних коштів з урахування суми, зазначеної в довідці.
Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 803/1609/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 803/1135/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 803/963/17.
З урахуванням наведеного, безпідставними є покликання апелянта на наказ Міністерства оборони України від 10.06.2019 №306 «Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232», який набрав чинності 27.08.2019, тобто після подачі позивачем рапорту від 25.07.2019 про надання довідки про вартість речового майна, що належить до виплати грошової компенсації.
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про підставність позовних вимог.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О СТ А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повний текст постанови складено 21 серпня 2020 року.