ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" липня 2020 р.                                                                     Справа №914/41/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого - судді                                                            Кравчук Н.М.
суддів                                                                                           Кордюк Г.Т.
                                                                                                    Плотніцький Б.Д.
розглянувши          апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» б/н від 02.04.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/1392/20 від 09.04.2020)
на рішення                    Господарського суду Львівської області від 05.03.2020 (суддя Ділай У.І., повний текст складено 06.03.2020) 
у справі                     №914/41/20
за позовом:                     Фізичної особи - підприємця Дмитраха Олега Львовича (надалі ФОП Дмитрах О.Л.), м. Трускавець, Львівська область
до відповідача:           Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» (надалі КП «Комбінат міського господарства»), м. Дрогобич, Львівська область
про                              стягнення боргу в розмірі 130 837,05 грн.

учасники справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:
ФОП Дмитрах О.Л. звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до КП «Комбінат міського господарства» про стягнення боргу в розмірі 130    837,05 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2020 у справі №914/41/20 позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Комбінат міського господарства» на користь ФОП Дмитраха О.Л. 114    209,42 грн основного боргу, 11    921,81 грн інфляційних втрат, 4    574,38 грн 3% річних, 8    000,00 грн витрат на правову допомогу та 1    918,64 грн судового збору. В задоволенні 161,44 грн 3% річних відмовлено.
Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт передачі товару від  позивача  до  відповідача підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати за поставлений товар здійснив неналежним чином, в зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість на загальну суму 114    209,42 грн. Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати боргу, суд, перевіривши правильність нарахування позивачем штрафних санкцій та, здійснивши їх перерахунок, дійшов висновку, що до задоволення підлягають 4    574,38 грн 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 11    921,81 грн інфляційних втрат. В решті стягнення 161,44 грн 3% річних відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, КП «Комбінат міського господарства» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник вважає, що видаткові накладні, на які покликається відповідач як на підставу для стягнення заборгованості, скріплені підписом невідомої особи, яка ніби-то отримала товар. Проте,  будь-яких інших доказів, які б засвідчували факт поставки товару на користь відповідача або уповноваження якоїсь особи на отримання товару від імені відповідача, позивачем не представлено. Таким чином, на думку апелянта, в останнього не виникло обов`язку оплати за товар, відповідно нарахування інфляційних втрат 3% річних проведено позивачем безпідставно, а тому до задоволення не підлягають.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Комбінат міського господарства» на рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2020 у справі №914/41/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Позивач 01.06.2020 на поштову адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/3243/20 від 01.06.2020), у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, відтак, просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також просить стягнути з КП «Комбінат міського господарства» на користь ФОП Дмитрах О.Л. понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3    000,00 грн.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ч.1 ст. 270 ГПК України).
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
10.05.2018 між ФОП Дмитрак О.Л.  (продавець) та КП «Комбінат міського господарства» (замовник)  укладено договір поставки ДК 021:2015 - 14210000-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Лот 1 - відсів гравійних фракцій 0-5) від 10.05.2018 та договір поставки ДК021:2015 - 14210000-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Лот 2 - гравій для будівельних робіт) (а.с.8-11, 14-17).
Вищезазначені договори укладались на підставі проведеного тендеру.
Відповідно до п. 1.1 вказаних договорів, позивач зобов`язується поставити товари, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити такі товари. 
За умовами даних договорів товар відвантажується за договірними цінами, які остаточно узгоджуються та вказуються сторонами у видатковій накладній.
Пунктом 4.1 вищезазначених договорів встановлено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються після його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару або видаткової накладної.
У пунктах 4.2 спірних договорів зазначено, що оплата здійснюється з відстроченням платежу на 30 календарних днів.
Згідно з п. 4.4 договорів усі платіжні документи за договором оформляються з дотриманням вимог законодавства. Постачальник надає замовнику рахунок, товаротранспортну накладну та видаткову накладну в день поставки відповідної партії товару.
Відповідно до п. 4.5 договору до рахунку додаються: товаро-транспортна накладна та видаткова накладна.
На виконання умов договорів позивач 20.06.2018 поставив відповідачу товар на суму 16    740,00 грн, 22.06.2018 на суму 34    109,42 грн та 23.07.2018 на суму 63    360,00 грн року, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними (а.с. 12-13,19). Загальна сума поставленого товару становить 114    209,42 грн.
Проте, відповідач у строк, визначений п.4.1 та п.4.2, оплату за отриманий товар не здійснив, в зв`язку з чим позивач 26.04.2019 звернувся до відповідача з відповідними претензіями №    28/04 та №    29/04 (а.с. 22-23).
У відповідь на зазначені претензії, відповідач повідомив, що у зв`язку із зміною керівника на даний час проводиться перевірка викладених вами у претензіях обставин, зокрема, щодо отримання нашими повноважними представниками товару на підставі договорів поставки від 10.05.2018 та непроведення оплати за придбаний товар. У разі підтвердження отримання такого, оплата буде погашена в найкоротші строки (а.с. 24-25).
Оскільки протягом тривалого часу відповідачем жодних пояснень щодо отриманого спірного товару на адресу позивача так і не надходили, ФОП Дмитрах О.Л. 09.12.2019 повторно звернувся до КП «Комбінат міського господарства» із претензіями №    9/12 та №10/12 про оплату боргу (а.с. 26-28).
Однак дані претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення суми основного боргу в розмірі 114    209,42 грн, 4    735,82 грн 3% річних та 11    921,81 грн інфляційних втрат нарахованих на підставі ст.625 ЦК України. 
У свою чергу, відповідач проти позову заперечує, вважає його безпідставним, оскільки стверджує, що видаткові накладні скріплені підписом невідомої особи (відсутня вказівка на посаду, ПІБ особи, що підписала видаткові накладні у графі «Отримав «ла»). Крім того, позивачем не надано відповідачу ні рахунку на оплату товару, ні товаро-транспортних накладних, ні документів про якість товару, що згідно з  п.п.6.2.4 договорів є безумовною підставою для відмови відповідача від оплати за поставлений товар. Таким чином, вважає, що на даний час відсутні правові підстави для стягнення суми вказаної заборгованості. Проте, факт отримання даного товару не заперечується.
При цьому позивач звернув увагу, що якщо накладні підписані не уповноваженою відповідачем особою, відповідач не повернув товару та не надав жодних зауважень щодо поставок, відтак, на його думку, такі були схвалені КП «Комбінат міського господарства». КП «Комбінат міського господарства» жодного разу не звертався до позивача, з вимогами надати будь-які документи, чи з відмовою оплачувати кошти за поставлений товар у зв`язку з відсутністю документації. Крім цього, позивач зазначив, що відобразив спірну господарську операцію в податковому обліку, що підтверджується податковими накладними (а.с. 97-102). Відповідачем було відшкодовано собі ПДВ за отриманий від ФОП Дмитрах О.Л. товар.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим ГК Кодексом. 
Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли господарські правовідносини на підставі договорів поставки від 10.05.2018.
Приписами ст.712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, та однією з підстав виникнення зобов`язань.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться в ст.ст. 193, 173 ГК України. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 114    209,42 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень (а.с. 12-13,19). 
Стосовно доводів скаржника про те, що видаткові накладні скріплені підписом невідомої особи, колегія суддів зазначає таке. 
Пунктом 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати всі обов`язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вимоги щодо підпису первинних документів визначені нормами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 (далі - Наказ №88).
Згідно з пп.2.5 п.2 Наказу №88 документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. 
Перелічені вище накладні були скріплені печаткою відповідача без жодних зауважень. В кожній накладній міститься покликання на договір. 
В даному випадку суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача. В зв`язку з чим, суд вважає доведеним факт поставки товару відповідачу, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №910/23585/16. 
В постановах Верховного суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.11.2019 у справі №914/2267/18 викладено такий правовий висновок, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Позивачем долучено до матеріалів справи податкові накладні, в яких відображено спірні господарські операції в податковому обліку та те, що відповідачем було відшкодовано собі ПДВ за отриманий від ФОП Дмитрах О.Л. товар (а.с. 97-102).
Відтак, видаткові накладні від 20.06.2018, 22.06.2018 та 23.07.2018, які містяться в матеріалах справи, є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону, Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, що в свою чергу є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. 
Щодо покликань скаржника про відсутність товарно-транспортних накладних, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду викладену в постановах від 11.09.2018 у справі №804/4787/16 та від 24.05.2019 у справі №826/7423/16, відповідно до якої аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Отже, відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Тому відсутність в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, не може бути підставою для спростування факту здійснення господарських операцій між сторонами, враховуючи, що предметом укладених договорів є саме поставка товару, а не транспортні послуги.
Факт отримання даного товару не заперечується і самим відповідачем.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає твердження відповідача безпідставним, оскільки в силу ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Доказів добровільної та повної оплати боргу на вказану суму відповідач суду не надав, в матеріалах справи такі докази відсутні.
Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 114    209,42 грн є документально обґрунтованою, відповідно правомірно задоволена судом першої інстанції.
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідачем було допущене порушення умов договору щодо оплати коштів за отриманий товар, а саме - прострочення термінів оплати.
Пунктом 4.1 вищезазначених договорів встановлено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються після його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару або видаткової накладної.
Видаткові накладні датовані 20.06.2018, 22.06.2018 та 23.07.2018.
У пунктах 4.2 спірних договорів зазначено, що оплата здійснюється з відстроченням платежу на 30 календарних днів.
Норма ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі наведених вище положень договору та ст. 625 ЦК України позивачем, згідно поданого розрахунку, за прострочення виконання грошового зобов`язання нараховано відповідачу 4    574,38 грн 3% річних та 11921,81 грн інфляційні втрати (а.с. 30).
З урахуванням зазначеного, а також враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару по договорах поставки, суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних та річних, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 11    921,81 грн та 3% річних в розмірі 4574,38 грн. В решті стягнення 3% річних в розмірі 161,44 грн правомірно відмовлено за безпідставністю.
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Як зазначалося вище, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить суд стягнути з відповідача 3000,00 адвокатських послуг.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 126 цього Кодексу).
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно до положення ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 цього Кодексу).
За ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції було подано договір про надання правової допомоги в господарській справі №6/04 від 24.04.2019 (а.с. 34-35).
На підставі вищенаведеного договору ФОП Дмитрах О.Л. (клієнт) надав згоду на отримання правової допомоги від імені адвокатського об`єднання «Івашків і Партнери» де адвокатом зобов`язується бути Івашків Ю.В., а таким чином здійснювати правову допомогу у господарській справі за позовом ФОП Дмитрах О.Л до відповідача КП «Комбінат міського господарства» про стягнення боргу в розмірі 130    837,05 грн.
Адвокатом Івашків Ю.В. суду надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ№000300 від 24.03.2016 та ордер Серії ВС №    1018612 від 28.05.2020 (а.с. 37, 175).
До суду апеляційної інстанції адвокатом Івашків Ю.В. додано акт прийому-передачі наданої правової допомоги у травні 2020 за договором №6/04 від 24.04.2019 №2-06/04/19 у якому зазначено, що останній ознайомився з матеріалами справи, а також склав відзив на апеляційну скаргу, що становить 3 години затраченого часу, а таким чином складає розмір гонорару 3000,00 грн, що передбачено п.3.4 договору №6/04 від 24.04.2019 (а.с.34, 176).
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 3000,00 грн.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати залишаються за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 247, 252, 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2020 у справі №    914/41/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
2.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
3.           Стягнути з КП «Комбінат міського господарства» (82100, Львівська область, м.    Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, 15, ідентифікаційний код 32300054) на користь ФОМ Дмитрах О.Л. ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3    000,00 грн витрат на правову допомогу.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук 
судді                                                                                           Г.Т. Кордюк 
                                                                                                    Б.Д. Плотніцький