Справа № 343/990/19 
Провадження № 22-ц/4808/1080/20 
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючого (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О.        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду в складі судді Монташевич С.М., ухвалене 20 лютого 2020 року в м. Долині Івано-Франківської області, повний текст якого складено 01 березня 2020 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,
в с т а н о в и в:
У травні 2019 року ОСОБА_1  звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.
       Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 травня 2018 року по вул. Полуботка в с. Надіїв Долинського району під час керування транспортним засобом «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 , відбулося його зіткнення з великою рогатою худобою (коровою). В результаті цього пошкоджені праве дзеркало заднього виду, переднє праве крило та передні двері автомобіля. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідачки, яка не забезпечила належний догляд за власною худобою. 20 червня 2018 року ДОП Долинського ВП був наданий висновок, яким рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на вказані обставини та положення статей 22, 180, 319, 1166 ЦК України позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 9 695,04 грн.
Рішенням Долинського районного суду від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено, що виключно з вини відповідачки було завдано пошкодження транспортному засобу, яким вона керувала на законних підставах. Перед дорожньо-транспортною пригодою обидві сторони не дотримались Правил дорожнього руху. При цьому жодна із них не довела, чи можна було уникнути зіткнення у разі дотримання ними Правил та закону. Не надано позивачкою також належних і допустимих доказів щодо характеру та обсягу пошкодження автомобіля, а відповідно розміру завданої шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги вжиття нею всіх необхідних заходів в ситуації, яка склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в тому числі і тих, які рекомендовані були у висновку Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України від 24 січня 2019 року. При цьому, в ньому відсутні рекомендації щодо зупинки транспортного засобу. Враховуючи спокійний стан корови щоб не спровокувати лобового зіткнення вона вирішила здійснити її об`їзд. Та не очікувала, що корова раптово вискочить на ліву смугу дороги. Не взято судом до уваги і того, що дві корови йшли посередині дороги, а інша – по узбіччю, тобто тварини рухалися по всій ширині дороги, на зустріч транспортному засобу, яким вона керувала.
На підтвердження розміру матеріального збитку нею подано письмовий доказ – висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2019 року, проведене на її замовлення. Натомість, місцевий суд не дав йому належної оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів стосовно розміру завданої шкоди. Разом з тим у випадку сумніву щодо цього письмового доказу суд повинен був викликати експерта для надання усних пояснень по цьому висновку.
ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подала.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29 травня 2018 року по вул. Полуботка в с. Надіїв Долинського району відбулося зіткнення автомобіля «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 ,під керуванням ОСОБА_1 , з коровою, що належать ОСОБА_2 .
Цього ж дня позивачка звернулась із заявою до Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, в якій просила зобов`язати відповідачку відшкодувати їй матеріальні збитки в розмірі 10 000,00 грн у зв`язку з пошкодженням автомобіля (а.с.8). Також із письмовою заявою звернулась ОСОБА_3 , зазначивши, що водій автомобіля «RENAULT» не обрала безпечної відстані та не зупинила автомобіль під час перегону тварин через проїжджу частину дороги. А тому здійснила наїзд на належну її дочці ОСОБА_2 корову, внаслідок чого корова була травмована.
Відповідно до висновку ДОП Долинського ВП лейтенанта поліції Юсип Т.В. від 20 червня 2018 року, затвердженого начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Хомин В.Д., у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, немає підстав для внесення відповідної інформації до ЄРДР. Рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з даного приводу звертатися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.10).
Листом від 07 лютого 2019 року №17-12/1148 ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» позивачці відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки зіткнення автомобіля з великою рогатою худобою не є страховим випадком з огляду на те, що шкода була заподіяна не життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, а забезпеченому транспортному засобу (а.с.12).
Згідно з рахунком на оплату №0000000951 від 10 травня 2019 року та акту виконаних робіт №СРБ0020495 від 10 жовтня 2018 року вартість роботи по ремонту автомобіля «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить відповідно 8 553,60 грн та 1 141,44 грн. При цьому замовником (покупцем) зазначено ОСОБА_4 (а.с.18, 20).
За змістом висновку №18/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2019, складеного за заявою ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті пошкоджень, що були нанесені автомобілю 29 травня 2018 року, становить 5 463,27 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного ТЗ - 4 985,47 грн (а.с.107 - 125).
Згідно з частиною першою статті 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.
Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Пунктом 7.7 Правил дорожнього руху передбачено, що особам, які керують гужовим транспортом і погоничам тварин забороняється: а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх; г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги; ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості; д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.
Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.
Звертаючись з цим позовом до суду ОСОБА_1 зазначала, що спричинення твариною пошкоджень автомобілю мало місце з вини ОСОБА_2 , яка не забезпечила належний догляд за худобою. Тому наявні правові підстави для відшкодування шкоди, заподіяної твариною, яка належить на праві власності та утримується відповідачем.
Заперечуючи проти позову, остання вказувала, що ця подія сталася з вини позивачки, яка керуючи транспортним засобом не дотрималась вимог Правил дорожнього руху. На підтвердження чого надала висновок Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №CЕ-19/109/26-71Т/19 від 24 січня 2019 року.
Згідно з цим висновком експерта, за заданих дорожніх умов водій автомобіля марки «RENAULT Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинна була, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 2.3б; 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України. У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, для забезпечення безпеки дорожнього руху вона повинна була рухаючись даною ділянкою дороги бути уважною, стежити за дорожньою обстановкою, а під час виконання маневру об`їзду тварин, що рухалися посередині проїзної частини назустріч автомобілю - дотримувати безпечного інтервалу (а.с.50-52).
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Встановивши, що після дорожньо-транспортної пригоди не було складено схеми події, дана пригода не була зафіксована у встановленому порядку співробітниками патрульної поліції, до адміністративної відповідальності за порушення правил ОСОБА_2 не притягалась, кожна із сторін порушила Правила дорожнього руху, не довівши при цьому можливість уникнути зіткнення у разі дотримання ними Правил дорожнього руху, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого переконання про відсутність передбачених статтею 1166 ЦК України підстав для покладення на ОСОБА_2 відповідальності за спричинену ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу шкоду.
Доводи апелянта про те, що нею вжито всіх необхідних заходів в ситуації, яка склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, спростовуються встановленими місцевим судом обставинами.
Відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Окрім того, для покладення матеріальної відповідальності на підставі статті 1166 ЦК України потрібно встановити вину та причинний зв`язок між діями або бездіяльністю заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.
Разом з тим, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, що виключно з вини ОСОБА_2 було завдано пошкодження транспортному засобу, яким вона керувала на законних підставах.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання в апеляційній скарзі, що судом безпідставно не взято до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2019 року як доказ, що підтверджує розмір матеріального збитку, є неспроможними з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами статті 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Місцевий суд обгрунтовано не взяв до уваги висновок автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2019 року посилаючись на те, що вказане дослідження не відповідає вимогам закону, оскільки експерт ОСОБА_5 , який його проводив, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відтак зазначений документ не можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України.
За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
А тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 20 лютого 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 О.В. Пнівчук
О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2020 року