ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 р.	Справа № 953/3977/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Божко Валентина Вікторівна, м. Харків, повний текст складено 28.05.20 року по справі № 953/3977/20
за позовом       ОСОБА_1  
до      Управління патрульної поліції в Харківській області              
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2209741 від 07.03.2020 р., складену інспектором 6 роти 3 батальону Управління патрульної поліції в Харківській області сержантом поліції Лобойко Андрієм Миколайовичем, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.    
Рішенням Київського районного суду м. Харків від 28.05.2020 року у справі № 953/3977/20 відмовлено у задоволені позову. 
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено його конституційні права на правосуддя і судовий захист, так як за своєю поштовою адресою він не отримав від суду жодного процесуального документу. Також апелянт зазначає, що оскільки швидкість руху автомобілю була виміряна вимірювачем швидкості TruCAM, якій був відсутнім в Реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки, дані встановлені інспектором є невірними. Тому вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки відсутні належні докази вчинення правопорушення, а сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харків від 28.05.2020 року у справі № 953/3977/20 та винести постанову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2209741 від 07.03.2020 р., складену працівниками Управління патрульної поліції в Харківській області.              
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.
Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.03.2020 р. позивач керував автомобілем Honda Civic, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався поблизу вул. Лісова, 7 у м. Харкові зі швидкістю 87 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті на 37 км/год.
Поліцейським взводу 2 роти №6 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Харківській області сержантом поліції Лобойко А.М. 07.03.2020 року винесено постанову серії ЕАК № 2209741, якою встановлено, що ОСОБА_1  07.03.2020 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.
Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 07.03.2020 року серія ЕАК № 2209741, звернувся з позовом до суду.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що  оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог КУпАП України, а тому є законною і не підлягає скасуванню.    
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Отже, законодавство України визначає перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема,  пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
З матеріалів справи встановлено, що 07.03.2020 року поліцейським взводу 2 роти №6 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Харківській області сержантом поліції Лобойко А.М. стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2209741, якою визнано позивача винним за частиною першою статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.
У постанові зазначено, що 07.03.2020 року о 10 год. 32 хв. позивач керуючи транспортним засобом в населеному пункті перевищив встановлені обмеження руху на 2 км/год швидкість руху вимірювалась приладом Трукам ТС 000706, чим порушив п. 12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.
Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 122 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2209741 від 07.03.2020 року містить посилання на те, що швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCam серії ТС  №000706.
Із наявної у матеріалах справи роздруківки фіксування лазерним вимірювачем TruCam серії ТС №000706 (а.с. 22) можливо ідентифікувати марку, державний номерний знак транспортного засобу. Так швидкість руху автомобіля Honda Civic, державний номерний знак НОМЕР_2 , на вулиці Білгородське шосе, складає 87 км/год.  
Колегія суддів зазначає, що в постанові про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2209741 від 07.03.2020 року зазначена адреса розгляду справи та скоєння адміністративного правопорушення: м. Харків, вул. Лісова, 7, що є прилеглою до вулиці Білгородське шосе, про що свідчить витяг з інтернет-ресурсів (а.с. 23).   
Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові адреси вул. Лісова, 7, не спростовує порушення позивачем вимог пункту 12.4. розділу 12 Правил дорожнього руху. В розглядуваному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відео та фотоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція щодо неточних відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 та від 24 грудня 2019 року у справі №459/1801/17
Стосовно посилань позивача на те, що дані з приладу TruCAM з серійним номером ТС  №000706 не можна вважати належними доказами, оскільки прилад не пройшов державну експертизу, колегія суддів зазначає наступне.
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року (а.с. 29-31).
Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
Крім того, така процедура як “сертифікація” взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.
Всі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18042, виданого ДП Укрметртестстандарт” від 24.01.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000706, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, свідоцтво чинне до 24.01.2021 р. (а.с. 27).
Можливість використання виробу “TruCam LTІ 20/20” виробництва LaserTechnologyInc  підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (а.с. 32).
Відповідно до ст.17 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” від 05.06.2014 № 1314-VI законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Нормами вищезазначеного закону не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
Отже, прилад TruCAM LTI 20/20 № ТС000706 пройшов повірку у встановленому законом порядку, за результатами якої було визнано його відповідність вимогам технічного регламенту, а відтак, є дозволеним до використання на території України.
Довід апелянта, про те що у матеріалах справи наведені різні назви застосованого працівниками поліції типу засобу вимірюваної техніки колегія суддів відхиляє. У всіх вказаних випадках зазначено серію та номер застосовуваного засобу, а саме ТС000706. 
Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги щодо порушення права позивача на судовий захист, та посилання позивача на те, що він не отримував від суду першої інстанції жодного процесуального документу, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач отримував повістки: на 02.04.2020 р. (а.с. 9), на 28.05.2020 р. (а.с. 49). Жодних клопотань від позивача на адресу суду не надходило. Таким чином колегія суддів вважає, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕАК №2209741 від 07.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам законодавства, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з врахуванням всіх обставин справи.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується  із висновком  суду  першої  інстанції   про необґрунтованість  адміністративного  позову. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року у справі № 953/3977/20 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року по справі № 953/3977/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	Л.О. Донець    Я.М. Макаренко