Ухвала    
 
24 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 539/1124/20
провадження № 61-14014ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                 Зайцева А. Ю.,                
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про захист прав споживача проводового мовлення,
ВСТАНОВИВ:
14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про захист прав проводового мовлення, в якому просила визнати, що її права споживача порушені неякісними послугами ПАТ «Укртелеком», зобов`язати відповідача відновити проводове радіомовлення по вулиці В. Бєлоруса, зобов`язати відповідача відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.
В обґрунтування позову посилалась на те, що згідно договору № 4963 про надання телекомунікаційних послуг відповідач зобов`язався надавати їй (споживачу) своєчасні і якісні послуги проводового радіомовлення. З січня 2014 року ПАТ «Укртелеком» надає їй та іншим мешканцям АДРЕСА_1 неякісні послуги проводового радіомовлення або взагалі від`єднує споживачів від проводового радіозв`язку. Неодноразові скарги до Лубенської міської ради на неякісні послуги позитивних результатів не дали. Так, з 26 червня 2018 року по 09 жовтня 2018 року вулиця В. Бєлоруса була від`єднана від проводового радіозв`язку. 09 жовтня 2018 року ПАТ «Укртелеком» відновив роботу проводового радіомовлення, але звук залишався неякісним протягом 2019 року. 31 січня 2020 року відповідач  відключив проводове радіомовлення по вулиці В. Бєлоруса. З цього часу вона та інші мешканці (люди похилого віку) вулиці В. Бєлоруса не мають можливості отримувати інформацію, слухати прогноз погоди, звіряти годинник, що завдає значних незручностей у житті. Особисто для неї єдиним джерелом отримання інформації є проводове радіо. Через відсутність проводового радіозв`язку вона не один раз потрапляла під проливний дощ, запізнювалася на автобус та електричку, оскільки крім радіо у неї немає ні телевізора, ні інтернету. Вона не знає що відбувається у державі, у суспільстві, у світі. Вважає, що ПАТ «Укртелеком» порушує її конституційне право на інформацію від українського радіо.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від                          18 червня 2020 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про захист прав споживача проводового мовлення відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  неможливість відновлення послуги проводового радіомовлення позивачу була зумовлена об`єктивними причинами, що не залежали від волі відповідача. Позивачем не доведено наявності моральної шкоди через відсутність проводового радіомовлення, протиправності діяння її заподіювача, вини останнього в її заподіянні, а тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. За весь час пошкодження абонентська плата позивачу за користування радіоточкою не нараховувалася. Відповідачем було вжито належних заходів для відновлення проводового радіомовлення, запропоновано альтернативний вид отримання інформації, тому позовні вимоги про зобов`язання ПАТ «Укртелеком» відновити проводове радіомовлення задоволенню не підлягають.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
17 вересня 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду засобами поштового зв`язку з касаційною скаргою на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року 
(на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.
 
Предметом позову у даній справі є захист прав споживачів, а саме: визнання прав споживача порушеними у зв`язку з наданими неякісними послугами радіозв`язку, зобов`язання відповідача відновити проводове радіомовлення, зобов`язання відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.
 
Справа № 539/1124/20 не є справою з ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
 
Отже, відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України вказана справа є малозначною в силу закону.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
 
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що всі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
 
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про захист прав споживача проводового мовлення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                      С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                      А. Ю. Зайцев