ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/933/20 Справа № 183/2149/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року, якою
ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області  від 26 травня 2020 року ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10200  грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 гр. 40 коп. 
Згідно з оскаржуваною постановою, 11.04.2020 о 13 год. 50 хв. по вул. Рибальській в районі № 16-в, с. Новоселівка, Новомосковського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керувала автомобілем «Suzuki SX4», н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння відмовилась в присутності двох свідків.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , поза межами строку його апеляційного оскарження, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, зокрема, просить суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк на оскарження постанови.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, ОСОБА_1 посилається на те, що з матеріалами справи ознайомилася та копію постанови отримала лише 02 липня 2020 року, а тому вважає, що строк оскарження пропущено із поважних причин, та він підлягає поновленню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що постанова є незаконною, оскільки суд упереджено поставився до розгляду справи щодо неї. Ввказує, що суд не взяв до уваги, що вона знаходилася на передньому пасажирському сидінні в автомобілі, в момент коли до неї під`їхала патрульна поліція, автомобіль не рухався, двигун був вимкнений. До цього, вона автомобілем не керувала, а керував її чоловік, якому терміново потрібно було від`їхати у справах. При цьому вказує, що на всіх відеозаписах працівників поліції вбачається тільки те, що вона перебуває на пасажирському сидінні свого припаркованого автомобіля, відсутній будь-який відеозапис, на якому було б видно рух автомобіля, та те, що саме вона керує зазначеним автомобілем. Також, вважає, що показання свідків суд необґрунтовано взяв до уваги, оскільки вони бачили її лише на пасажирському сидінні автомобіля, що не є порушенням. З огляду на ці обставини вважає, що протокол складено необгрунтовано, а суд безпідставно не врахував їх.
Заслухавши захисника Малютіна В.Г., який клопотання та апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справу було розгляду за відсутністю ОСОБА_1 та матеріали справи не містять відомостей про вручення їй копії оскаржуваного рішення.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови, як такий, що пропущений апелянтом з поважних причин.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 193140 від 11 квітня 2020 року, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, та доведеності її вини у його вчиненні.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження медичного огляду.
При цьому, обставини самої відмови ОСОБА_1 від проходження оглядуна стан сп`яніння повністю підтверджені відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, що не оспорюється стороною захисту.
Жодних доводів стосовно поважності причин, з яких ОСОБА_1 відмовилася від проходження медичного огляду на стан сп`яніння під час апеляційного розгляду наведені стороною захисту не були.
Також, апеляційний суд не враховує доводи ОСОБА_1 про те, що вона не керувала транспортним засобом, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.
Доводи ОСОБА_1 про керування транспортним засобом її чоловіком не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, й спростовуються вище наведеними доказами у справі.
Посилання ОСОБА_1  як на підставу для скасування постанови на те, що свідки не засвідчують обставину керування нею транспортним засобом суд також вважає необґрунтованими, оскільки саме свідки ОСОБА_2  та   ОСОБА_3  підтвердили факт відмови ОСОБА_1  від проходження медичного огляду  на  стан  сп`яніння, що свідчить про порушення нею вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи ОСОБА_1 оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наявності в її діях складу цього правопорушення, що виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. 
При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням особи  ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене нею правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено. 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року - задовольнити.
Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко