КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 760/22848/19                                                          
 провадження № 22-ц/824/10463/2020
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
11 вересня  2020 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М. 
суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження справу за  позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1    про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня  2020 року в складі судді Шереметьєвої  Л. А.,
 
встановив:
 
У серпні  2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 17.06.2020  ОСОБА_1   отримав кредит у розмірі 50 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.рrivatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої обов`язки належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 15.07.2019 виникла заборгованість по кредитному договору у сумі 31 002,63 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі  14 094,78 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6 623,94  грн, пені за прострочене зобов`язання у розмірі 7 581,40  грн, пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 750 грн, а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 1452,51 грн.
Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з   ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2010 року у розмірі 31 002,63 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Солом`янського   районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року  у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Умови та правила надання банківських послуг, а  також Тарифи  банку    не містять підпису відповідача, позивачем  не  надано  доказів видачі та  отримання   відповідачем кредитної картки, а також видачі самого  кредиту. Крім того,  надана довідка  про  зміну умов  кредитування  та обслуговування   кредитної картки свідчить про   зміну  кредитного  ліміту з  50 000  грн  до  15 000  грн.  Позивачем  не  обґрунтовано можливість  утворення   заборгованості по  тілу  кредиту  при такому кредитному  ліміті. Надана  позивачем виписка за період з 01 січня  1999  по  18  вересня  2019  такої інформації не  несе. У зв`язку з ненаданням  банком  доказів видачі кредитної картки та розміру  кредиту   суд позбавлений можливості  перевірити розмір  нарахованих  сум боргу, процентів та штрафних санкцій.   Наданий  розрахунок заборгованості  не  є доказом  існування  між сторонами  договірних відносин  та розміру  боргу, оскільки  позивачем  не  доведено  укладення  кредитного  договору. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить  скасувати рішення Солом`янського   районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
Апеляційна  скарга мотивована тим, що відсутність підпису позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про необізнаність відповідача з такими та не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Поставивши свій підпис у анкеті-заяві, відповідач тим самим засвідчила свою згоду з Умовами та правилами кредитування та отримання кредиту на зазначених умовах. Посилаючись на вимоги статті 634 ЦК України  позивач зазначив, що вказана норми не встановлюють обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участі у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової анкети-заяви. 
В письмових поясненнях до  апеляційної скарги  позивач зазначив, що відповідачем   підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  яка містить дані  про:   пільговий період - д  55 днів;  валюта карткового  рахунку -  UAN; базова процентна ставка -2,5% на місяць; строк  внесення  щомісячних платежів  до  25 числа , наступного  за звітним;  порядок  нарахування  пені  за несвоєчасне  погашення  заборгованості.  
На підтвердження отримання  відповідачем  кредитних коштів наведено   пункти виписки  станом на 09.07.2020 по  рахунку  ОСОБА_1 ,  відповідно  до  яких  21.06.2010  видано  1 000  грн;  останнє  зняття кредитних коштів вчинено  21.04.2018 - зняття готівки в банкоматі 7 000  грн.  
Відзиву на апеляційну  скаргу  надано не було. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено,  що  17.06.2010 відповідно до Умов та правил надання банківських послуг   ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі  50 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У  анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому  для ознайомлення у письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1  за кредитним договором від 17.06.2010 станом на 15.07.2019 становить 31 002,63 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі  14 094,78 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6 623,94  грн, пені за прострочене зобов`язання у розмірі 7 581,40  грн, пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 750 грн, а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 1452,51 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 17 червня  2010 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.06. 2010 року, посилався на  довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.
Судом встановлено, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», хоч і підписана відповідачем  ОСОБА_1 , проте не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору.
Аналогічний  висновок  викладено  в постанові  Верховного  Суду   від 12 лютого 2020  року  (справа №365/159/19).
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин  до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 червня  2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно   до   ч. 1 ст.376  ЦПК  України підставами для скасування судового рішення  повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, рішення суду першої  інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 094,78  грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6 623, 94 грн, що разом становить 20 718,72 грн, розмір якої підтверджений розрахунком банку та банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем, задовольнивши позовні вимоги у цій частині.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини першої вказаної статті).
З огляду  на  те, що  апеляційну  скаргу  відповідача задоволено частково та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, з  відповідача на  користь  позивача  підлягають  стягненню понесені ним  судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (66,82%) за подання позовної заяви та  апеляційної скарги у розмірі 3209,02 грн (1283,61  грн +1925,41 грн). 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив: 
 
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня  2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми непогашеного тіла кредиту скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ 14360570) непогашену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 094,78 грн та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 6 623,94  грн, що разом становить 20 718,72 грн (двадцять тисяч сімсот вісімнадцять  гривень сімдесят дві копійки).
 В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня  2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати по  сплаті судового  збору  в сумі 3 209,02 грн. 
Постанова суду апеляційної  інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                   Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                      Т.  А. Семенюк                                  
                                      
                                                                                  І.  М. Рейнарт