КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/7564/2020                     
справа №370/408/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 17 вересня 2020 року                                                                                                        м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Косенко А.В. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Макарівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним розпорядження,-
 
встановив:
 
            В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив ухвалити рішення про визнання незаконним розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 26 грудня 2018 року №1070 "Про визначення місця проживання малолітніх дітей", яким визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що з 30 квітня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 24 жовтня 2018 року.
 
            Від шлюбу мають дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 між сторонами існує спір з приводу проживання дітей з одним із батьків, який розглядається у Вінницькому міському суді.
 
            21 листопада 2018 року Службою у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації складено акт, згідно якого, на думку позивача, нібито проведено обстеження умов проживання дітей у квартирі АДРЕСА_2 .
 
            На підставі даних цього акту та інших документів Органом опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації 18 грудня 2018 року складено висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з їхньою матір`ю.
 
            На підставі даних цього висновку Макарівською районною державною адміністрацією прийнято оскаржуване позивачем розпорядження.
 
            Позивач вважає зазначене розпорядження незаконним            та таким, що порушує його права та права дітей.
 
            Вказує, що місце проживання дітей зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначена квартира належить йому на праві власності, в ній створено всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей.
 
            При прийнятті розпорядження його не було запрошено для участі у засіданні комісії з питань захисту прав дітей, яке відбулось 10 грудня 2018 року, повідомлення йому направлено 13 грудня 2018 року. Наслідком цього стало те, що бесіди з ним не проводили, він не зміг обґрунтувати свою позицію з посиланням на докази, не з`ясовувано питання стосунків між батьком і дітьми.
 
            Вказує, що син ОСОБА_7 ніколи не проживав у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи весь час у м.Вінниця.
 
            Також зазначає, що  квартира АДРЕСА_2 . належить ОСОБА_8 та в ній проживають члени його родини - дружина ОСОБА_9 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3,  та син, ІНФОРМАЦІЯ_4. Посилається на договір оренди квартири від 01 листопада 2018 року, наймодавцем за яким є ОСОБА_9 . Зі слів сусідів дітей тут не бачили.
 
            Характеристику ОСОБА_2 від 07 грудня 2018 року за час роботи на посаді директора Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей вважає неприйнятним доказом, оскільки на момент складення характеристики ОСОБА_2 працювала на цій посаді 1 місяць.
 
            Вважає, що розпорядження прийнято на підставі недостовірних даних та при необ`єктивному з`ясуванні всіх питань.
 
            Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
            В апеляційній скарзі посилається на підстави, якими обґрунтована позовна заява та які не були спростовані відповідачем.
 
            Вказує, що суд послався на не існуючі докази. Зокрема, суд вказав, що позивач належним чином був повідомлений про засідання комісії, пославшись на аркуші справи 65-82.
 
            Вказує на відсутність повноважень у відповідача для прийняття рішення, оскільки діти проживали в іншій місцевості.
 
            Посилається на те, що третя особа має особисті контактні телефонні дані судді, телефонувала їй, що зафіксовано звукозаписом судового засідання, проте суддя не зверталась із повідомленням про чинення на неї тиску.
            
            Вказує на необґрунтовані відмови суду у задоволенні клопотань про прийняття доказів, їх огляд за місцезнаходженням, призначення будівельно-технічної експертизи щодо квартири АДРЕСА_2 , оскільки у ній ніхто не проживає, квартира ремонтується.
 
            Макарівською районною державною адміністрацією Київської області подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено про те, що законодавством передбачена обов`язковість дії розпорядження суб`єкта владних повноважень, відтак, на думку відповідача, посилання позивача на порушення вимог законодавства в частині прийняття розпорядження є необґрунтованим.
 
            Третя особа ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про проведення засідання комісії. При цьому, скаржник не виконує рішення суду про  відібрання дитини і повернення її матері, 05 липня 2020 року Київським відділенням поліції Вінницького відділу поліції  Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за попередньою кваліфікацією частина 1 статті 382 КК України. 
 
            В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Шикунова А.О. доводи апеляційної скарги підтримали.
 
            Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Волков А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
 
        Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
            
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок та рішення органу опіки та піклування Макарівської районної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дітей, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття судом рішення.
 
Проте повністю колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на таке.
 
Відповідно до даних рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року у справі №127/10284/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, сторони у цій справі з 30 квітня 2014 року перебували у шлюбі, вказаним рішенням шлюб розірвано.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтв про народження.
 
21 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась до комісії з питань захисту прав дитини Макарівської районної державної адміністрації Київської області із заявою про визначення місця проживання дітей з нею.
 
            В цей же день 21 листопада 2018 року Службою у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації на підставі заяви ОСОБА_2 з метою обстеження умов проживання малолітніх дітей проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 ,  за наслідками чого складено акт, згідно якого квартира пристосована для проживання та розвитку дітей. В акті зазначено про проживання ОСОБА_2 та дітей в зазначеній квартирі. Вказано про зареєстроване місце проживання дітей за адресою: АДРЕСА_4 .
 
            Відповідно до даних договору №1 оренди житлового приміщення від 01 листопада 2018 року, зазначену квартиру ОСОБА_2 орендує у ОСОБА_9 .
 
            Відповідно до даних листа Служби у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 04 грудня 2018 року №667 на адресу ОСОБА_1 , останній повідомляється про те, що 10 грудня 2018 року відбудеться засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій буде розглянуто заяву ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дітей та запропоновано надати ряд документів.
 
            Відповідно до даних календарного штемпеля на конверті - відправлення здано на пошту 13 грудня 2018 року.
 
            Відповідно до даних листа Служби у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 04 березня 2019 року на адресу суду у зв`язку із провадженням по цій справі, ОСОБА_1 08 грудня 2018 року за номером телефону НОМЕР_1 був повідомлений про дату засідання комісії.
 
            18 грудня 2018 року Органом опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації складено висновок №06.10-05/3866 про визначення місця проживання дітей.
 
            Згідно даних висновку питання визначення місця проживання дітей ініційовано ОСОБА_2 10 грудня 2018 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дітей, на яке були запрошені батьки, проте ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомлений листом та в телефонному режимі.
 
            У висновку з посиланням на довідку Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 15 листопада 2018 року №789/1 вказано, що діти після розірвання шлюбу проживають з матір`ю у квартирі АДРЕСА_2 .
 
            У висновку з посиланням на характеристику від 06 грудня 2018 року дошкільного навчального закладу №59 Вінницької міської ради, вказано, що з березня 2018 року малолітній ОСОБА_5 відвідував дошкільний навчальний заклад №59 Вінницької міської ради.
 
            У висновку вказано, що 27 листопада 2018 року малолітнього ОСОБА_7 забрав батько до м.Віниця і не повертає.
 
            Вказавши про зазначені обставини, Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність проживання дітей з матір`ю.
 
26 грудня 2018 року Макарівська районна державна адміністрація Київської області, розглянувши заяву ОСОБА_2 , на підставі законодавчих актів та висновку №06.10-05/3866, враховуючи протокол комісії з питань захисту прав дитини від 10 грудня 2018 року прийняла розпорядження про визначення місця проживання дітей з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Установлено також, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа №127/16344/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком.
 
Згідно статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
 
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
 Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб( пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України).
 
            Відповідно до частини 2 статті  19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
 
Участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів унормовано статтею 19 СК України, якою визначено:
1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.
2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.
У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
            Відповідно до частини 1 статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
            Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
 
            Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (частина  2 статті 158 СК України).
 
            Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 в редакції на час спірних правовідносин (далі - Порядок №866).
 
Згідно пункту 3 Порядку №866 унормовано, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей.
 
Статтею 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.
Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.
 
Згідно статті 23 цього Закону місцева державна адміністрація вирішує питання щодо встановлення опіки і піклування, створення передбачених законодавством умов для виховання та/або влаштування дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, щодо захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей, а також вживає інших заходів щодо соціального захисту дітей, віднесених до її компетенції законом (пункт 9).
 
Висновки суду про те, що оскаржуване розпорядження не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дітей, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, є помилковим, оскільки такі висновки не ґрунтуються на засадах Конституції України та законах України, які гарантують особі право оскарження в суді розпорядження місцевої державної адміністрації.
 
Проте в межах вирішення цієї справи суд має перевірити дотримання уповноваженим державним органом  встановленого законом порядку прийняття рішення щодо дітей, тільки у разі дотримання цього порядку такий висновок може бути оцінений судом при розгляді судом спору щодо місця проживання дитини з точки зору його обґрунтованості та відповідності інтересам дитини.
 
Пунктом 72 Порядку №866 унормовано, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).
Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.
Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.
 
Далі цим же пунктом  Порядку №866  визначено, що після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
 
Наведені правила вказують, що для визначення місця проживання працівники служби зобов`язані провести обстеження умов проживання обох батьків та провести з ними бесіду.
 
Поряд з цим, матеріалами справи встановлено, що такого обов`язку не дотримано, умови проживання батька не обстежено, бесіду з ним не проведено, будь-яких документів щодо виконання ним батьківського обов`язку не досліджено, що дає підстави для висновку про порушення рівності у батьківських правах другого з батьків та  неповноти з`ясування необхідної інформації для прийняття відповідного рішення.
 
            Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (в редакції на час спірних правовідносин) затверджено Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини (далі - Положення).
 
 Комісія з питань захисту прав дитини (далі - комісія) є органом, що утворюється головою районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади (пункт 1 Положення).
 
 Комісія у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції і законів України, актами Кабінету Міністрів України та цим Положенням (пункт 2 Положення).
 
Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток (пункт 3 Положення).
 
Комісія відповідно до покладених на неї завдань  розглядає питання щодо вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини ( пункт 4 підпункт 2 Положення).
 
 Основною організаційною формою діяльності комісії є засідання, які проводяться в разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць. Засідання комісії є правоможним, якщо на ньому присутні не менше як дві третини загальної кількості її членів. До участі в засіданнях комісії обов`язково запрошуються повнолітні особи, стосовно яких приймається рішення або складається висновок органу опіки та піклування. Ці особи повинні бути належним чином повідомлені про час та місце проведення засідання. У разі неявки таких осіб на засідання та неповідомлення про поважні причини відсутності рішення або висновок можуть бути прийняті без їх участі на наступному засіданні комісії, про час та місце проведення якого такі особи повинні бути попередженні письмово (пункт 8 Положення).
 
Комісія відповідно до компетенції приймає рішення, організовує їх виконання, подає рекомендації органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення або підготовки висновку для подання його до суду (пункт 9 Положення).
 
Визначене у цьому Положенні поняття "належним чином повідомлений" має включати такі ознаки:
-            наявність доказів, які підтверджують здійснення такого повідомлення і доведення його до відома;
-            розумна завчасність, яка має забезпечити особі можливість підготуватися для участі в засіданні, а, ураховуючи обставини цієї справи, прибути з іншого міста.
 
Згідно даних висновку №06.10.-05/3866 комісія уважала батька належним чином повідомленим про засідання, однак вказане не відповідає фактичним обставинам, оскільки лист з повідомленням про дату проведення засідання до цієї дати не був відправлений, а зданий на поштове відділення 13 грудня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, лист про дату засідання датований 04 грудня 2018 року і навіть при його належному відправленні в цей же день, ураховуючи нормативні строки пересилання поштових відправлень (наказ Міністерство інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958 про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень), позивач не міг би уважатися належним чином повідомленим.
 
Окрім того, як слідує з даних листа Служби у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 04 березня 2019 року на адресу суду у зв`язку із провадженням по цій справі, ОСОБА_1 08 грудня 2018 року за номером телефону НОМЕР_1 був повідомлений про дату засідання комісії.
 
До вказаних відомостей слід відноситися критично, ураховуючи, що позивач заперечує проти такого повідомлення, але попри це, повідомлення 08 грудня 2018 року про необхідність прибуття для участі в засіданні комісії 10 грудня 2018 року з іншого міста не може уважатися повідомленням, яке здійснено належним чином.
 
            Мотиви заперечень відповідача Макарівської районної державної адміністрації Київської області з посиланням на обов`язковість дії розпорядження суб`єкта владних повноважень, що на думку відповідача, виключає можливість посилання позивача на порушення вимог законодавства в частині його прийняття, є нелогічними, такими, що суперечать чинному законодавстві, відтак відхиляються колегією суддів.
 
            Доводи відзиву третьої особи ОСОБА_2 на апеляційну скаргу в тій частині, що  скаржник не виконує рішення суду про  відібрання дитини і повернення її матері, а також розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відхиляються колегією суддів, оскільки підлягають перевірці та оцінці при вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини, а також не впливають на здійснення перевірки додержання визначеного законом порядку прийняття органом опіки та піклування рішення.
 
Отже під час вирішення питання про визначення місця проживання не дотримано визначених Порядком №866 та Тимчасовим положенням сукупності вимог і обов`язків, не дотримано встановленого порядку прийняття відповідного рішення, що дає підстави для задоволення позовних вимог та визнання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 26 грудня 2018 року №1070 "Про визначення місця проживання малолітніх дітей" незаконним.
 
Відповідно до статті 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення є  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм  матеріального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
 Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Визнати незаконним розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 26 грудня 2018 року №1070 "Про визначення місця проживання малолітніх дітей". 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова