Ухвала
 
20 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 505/1844/18
провадження № 61-7794ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 12 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюн Л. В. та зареєстрований за №№ 808 і 34/2008 р., як похідний від неіснуючого основного зобов`язального договору, укладеного під впливом обману.
 
Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року (повний текст якої складено 11 листопада 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на застосування позовної давності. В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
12 травня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку касаційну скаргу на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 травня 2020 року визнано наведені у клопотанні ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року неповажними, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення йому сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази, подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу в письмовій формі, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також сплатити судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 1 409,60 грн. Заявнику також було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306304591201, заявник отримав вказану ухвалу 26 травня 2020 року.
 
03 червня 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження і відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року мотивоване тим, що він пропустив цей строк з поважних причин. Так, він тривалий час не здійснює підприємницької діяльності через важку хворобу його матері та змушений був знятися з реєстрації як фізична особа-підприємець. Податкові органи нарахували йому борг зі сплати єдиного соціального внеску за період припинення діяльності. На його рухоме і нерухоме майно накладено арешт, тому він не має змоги його продати чи здати його в оренду. Шлюб з його колишньою дружиною було розірвано 07 липня 2015 року. Лікування його матері здійснюється за його кошти. Він не володіє земельною ділянкою. Послуги консультації досвідченого правознавця теж потребують видатків.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
 
Враховуючи те, що повний текст постанови апеляційного суду виготовлено 11 листопада 2019 року, тобто строк на касаційне оскарження цього судового рішення закінчився 11 грудня 2019 року, а копія вказаної постанови отримана заявником (з його слів) 08 січня 2020 року і тридцятиденний строк з цієї дати сплив 07 лютого 2020 року, а касаційна скарга подана 12 травня 2020 року, то підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень згідно з частинами першою, другої статті 390 ЦПК України відсутні. Доводи заявника про важку хворобу його матері, нездійснення ним підприємницької діяльності, наявність податкового бору, арешт, накладений на його майно, відсутність у нього земельної ділянки та вартість послуг юриста, не заслуговують на увагу, оскільки наведені доводи не обґрунтовують неможливість чи наявність перешкод у заявника своєчасно звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення. Крім того, як зазначив заявник у касаційній скарзі, ознайомившись з повним текстом оскаржуваної постанови апеляційного суду 08 січня 2020 року він прийняв рішення про необхідність його оскарження, однак не мав можливості підготувати касаційну скаргу та сплатити судовий збір. Разом з тим, звертаючись до суду з касаційною скаргою більш ніж через чотири місяці з моменту ознайомлення з повним текстом оскаржуваного судового рішення, заявник не сплатив судового збору, а звернувся з клопотанням про відстрочення його сплати. Відтак, зазначений аргумент також не свідчить про неможливість чи утруднення своєчасного звернення заявника з касаційною скаргою. З огляду на те, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
 
Станом на 20 серпня 2020 року від заявника інших матеріалів на усунення недоліків касаційної скарги не надходило.
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Оскільки наведені у клопотанні ОСОБА_1 підстави для поновлення строку касаційного оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду повторно заявлене ОСОБА_1 клопотання про відстрочення йому сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 185, 390, 393, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору іпотеки.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов