Справа № 464/4759/19                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.  
Провадження № 22-ц/811/354/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А.,Мікуш Ю.Р.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_1 як власник 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , співвласника іншої половини згаданої квартири, відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення вартості своєї частки у грошовому еквіваленті в розмірі 567 800 грн.; про припинення свого права на цю частку у праві спільної часткової власності з дня отримання позивачем повної суми грошової компенсації у розмірі 567 800 грн та визнання з цієї дати за відповідачем ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини вказаної квартири.
Обгрунтовує позов тим, що є власником Ѕ квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.01.2015. Власником іншої Ѕ частки вказаної квартири є відповідач ОСОБА_3 . Однак користуватись та розпоряджатись своєю часткою він не має можливості, не може проживати у вказаній квартирі, внаслідок перешкод, які чиняться відповідачами, котрі у 2013 році замінили дверні замки, чинять йому перешкоди у користуванні власністю, що підтверджено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.05.2015. Враховуючи, той факт, що виділ позивачу в натурі саме Ѕ частини квартири є неможливий, а відповідачі використовують квартиру лише для задоволення своїх прав та інтересів, позивач не може в повній мірі розпоряджатись часткою, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Покликається на копії рішень суду, акти, довідки, медичну документацію.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні- відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_5 перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 та проживає у спірній квартирі, що підтверджується актом ЖБК №205 від 24.07.2019, відтак, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є володільцями та користувачами майна (квартири) позивача. Отже, позивачем підставно заявлено майнову вимогу до них. Вважає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 судом першої інстанції надано правову оцінку майновому стану лише одному з числа відповідачів - ОСОБА_3 та встановив, що сума позову, заявлена до стягнення є надмірним тягарем для неї. Апелянт не згідний з таким висновком суду та вважає його помилковим з огляду на те, що докази скрутного майнового становища відповідачів в матеріалах справи відсутні. Вказує на те, що суд не врахував те, що відповідач ОСОБА_3 має дохід у вигляді пенсії, та на відміну від позивача проживає у спірній квартирі з працездатними відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Таким чином, апелянт вважає, що виконання рішення суду щодо грошової компенсації частки квартири позивача не є надмірним тягарем для відповідачів, а висновок суду першої інстанції є не обгрунтований. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів, вважає за можливе проводити без їхньої участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності, в рівних частках позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 . Вказана квартира поділено як спільне майно подружжя, що стверджено рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 21 січня 2015 року (а.с.7).
Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, загальною площею 66,8 кв.м, з комунальними вигодами :ванна, туалет, газ, водопровід.
Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію, виданої ЖБК № 205, у квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а також онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.9).
Згідно акту, складеного головою ЖБК № 205, відповідач ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації ( а.с.10).
Згідно Звіту про оцінку майна від 15.04.2019, загальна вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 1 135 600 грн, вартість Ѕ частки квартири становить – 567 800 грн. (а.с.17)
 Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
   Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Як убачається з наявного в матеріалах справи висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , об`єкт не може бути поділено, виділ належної позивачу частки квартири в натурі є неможливим.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
З урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити, чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно з законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Як з`ясовано судом, відповідач ОСОБА_3 , котра є співвласником помешкання, є особою пенсійного віку, інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.67), розмір пенсії за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року включно складав 21 796,63 грн, що в середньому становило 1816, 39 грн на місяць.
Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого (а.с.68) ОСОБА_3 встановлений діагноз: цукровий діабет 2 типу, що потребує витрат на лікування.
Врахувавши майновий стан відповідача, який є скрутним, інтереси усіх учасників спільної часткової власності, а також те, що правовий статус забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, а реалізація позивачем свого права на отримання грошової компенсації за частку квартири в розмірі 567 800 грн, розмір, якої визначено позивачем у позовній заяві в спірному майні очевидно порушить права відповідача, суд дійшов до правильного висновку про неможливість задоволення позову.
Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані .
Доводи апеляційної скарги про те , що у власності ОСОБА_3 є нерухомість у с.Вижняни, Львівської області, яка може бути реалізована ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки, як убачається з відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно загальна вартість вказаного майна за останньою оцінкою становить 20 560 грн (а.с.11), іншої оцінки майна в матеріалах справи немає.
Також доводи апеляційної скарги про солідарне стягнення вартості частки у грошовому еквіваленті в розмірі 567 800 грн з ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є співвласниками згаданої квартири. 
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:22.09.2020

Головуючий         

Судді