Справа № 454/2981/18                        Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/2023/19                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2020 року м.Львів

 Справа № 454/2981/19
       Провадження № 22ц/811/2023/19
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 10 травня 2019 року у складі судді Веремчука О.А.,
у справі         
    за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: органу опіки та піклування Сокальської РДА,  про отримання дозволу на вивезення дітей за кордон без згоди та супроводу батька; за позовом представника ОСОБА_4  в інтересах  ОСОБА_3  до ОСОБА_1 , з участі третьої особи: служби в справах дітей Сокальської РДА,   про визначення місця проживання дітей, -   

встановив:
1 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 квітня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Позов про розірвання шлюбу перебуває у провадженні суду. Вказує, що сторони є батьками двох дітей: 2014 року народження, та 2017 року народження. Зазначає, що діти проживають з нею (позивачем). Стверджує, що син ОСОБА_5 має проблеми зі здоров`ям, часто хворіє та постійно перебуває під наглядом лікаря. Лікування вимагає багато часу, коштів, умов догляду в тому числі санаторно-курортного. Зазначає, що її мама, брати, сестра та племінниці тривалий час проживають і працюють в Португалії, де отримують хороший дохід. Вказує, що у неї є можливість поїхати з дітьми до них на відпочинок та оздоровлення. Стверджує, що відповідач не дає їй дозволу на вивезення дітей за кордон. Просить надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу їх батька строком на три місяці у її ( ОСОБА_1 ) супроводі. 
30 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом, у якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним. В обґрунтування позову посилається на те, що їх діти потребують рівної уваги та турботи від обох батьків. Зазначає, що місцем проживання та реєстрації дітей є його ( ОСОБА_3 ) місце проживання у АДРЕСА_1 , у якому діти зареєстровані з народження та проживали до серпня 2018 року. Вказує, що через тимчасове непорозуміння та побутовий конфлікт з його матір`ю, ОСОБА_1 самовільно змінила місце проживання дітей. Стверджує, що домовленості між ними (сторонами) про місце проживання дітей з матір`ю, ні рішення служби у справах дітей чи рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю не було. Зазначає, що джерелом його доходів є заробітна плата та пенсія по інвалідності, а також матеріальна допомога батьків, які працюють за кордоном. Відповідач самостійного заробітку не має, а тому самостійно не може забезпечити належного матеріально-побутового рівня життя дітей. Стверджує, що сплачує аліменти на дітей, згідно судового наказу від 15 серпня 2018 року в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття, що у сукупності становить орієнтовно 2 700 грн. Заборгованості по сплаті аліментів не має. Вказує, що відповідач не має самостійного житла. Квартира, у якій вона проживає з дітьми належить її матері. У цій квартирі зареєстровано семеро осіб та троє людей проживають без реєстрації. Зазначає, що діти зареєстровані та проживали разом з ним у приватному благоустроєному будинку, що складається з шести житлових кімнат загальною площею 177,7 кв.м, у якому проживають лише його (позивча) батьки. Просить задовольнити його позов.
Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 . Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір"ю ОСОБА_1 .
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необгрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку органу опіки і піклування Сокальської РДА від 26 березня 2019 року, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю. Рішення суду в частині роздільного виховання дітей не враховано інтереси дітей в частині збереження їх соціальних зв`язків між собою. Просить рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_8 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
2 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки таке є законним та обгрунтованим. Зазначає, що з врахуванням обставин справи та досліджених судом доказів він має перевагу порівняно із матір`ю на визначення місця проживання дітей із ним.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Встановлено, що 20 квітня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , актовий запис за № 58. 
Відповідно до копій свідоцтв про народження Серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 батьками малолітніх ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
З виписок з історії хвороби та епікриз-витягів вбачається, що ОСОБА_5 хворіє.
Встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч.1 ст. 160 цього Кодексу, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює на посаді провідного інженера з комп`ютерних систем Сокальської районної філії Львівського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою №18 від 20 листопада 2018 року.   
На утримання дітей ОСОБА_3 сплачує визначені судом аліменти згідно судового наказу від 15 серпня 2018 року у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.
Згідно довідки про склад сім`ї ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входять: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . 
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 , за вказаною адресою місця проживання, встановлено, що житловий будинок є двохповерховим, складається з шести кімнат, кухні, санвузла і ванної кімнати, загальна площа 177,7 кв.м. В будинку зроблено якісний ремонт. В будинку Також створено умови для комфортного проживання малолітніх дітей. Для них обладнано окремі кімнати з усіма зручностями. Будинок розташований на доглянутій земельні ділянці, де розміщена альтанка, гойдалка, пісочниця, в літній період - басейн, що дає можливість малолітнім дітям проводити дозвілля на свіжому повітрі біля свого будинку під наглядом сім`ї. 
Згідно відомостей із реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є співвласником 1/6 квартири АДРЕСА_2 . 
Встановлено, що ОСОБА_1 в даний час не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. 
Із довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 вбачається, що вона проживає за вищевказаною адресою. До складу її сім`ї входять: батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , атакож діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які проживають без реєстрації. 
Висновком органу опіки та піклування Сокальської РДА №658/01-11 від 26 березня 2019 року визнано за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 . 
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
Встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом із матір`ю та висловлюють свою прихильність до обох батьків.
Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини. 
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Цаунеґґер проти Німеччини» від 4 липня 1996 року заперечено презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і вона не була переважаючою. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_3 , а малолітнього ОСОБА_7 - з матір`ю ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції відійшов від висновку органу опіки та піклування Сокальської РДА від 26 березня 2019 року, згідно якого визнано за доцільне визначити місцем проживання обох дітей сторін разом із матір`ю, так як такий висновок носить дорадчий характер. 
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
В іншій частині рішення не оскаржене і не переглядається.
Зокрема, ОСОБА_3 не оскаржує рішення в частині відмови у визнанні місця проживання з ним Дитини ОСОБА_7 
ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про визначення місця проживання з нею дитини ОСОБА_5 .
Судом встановлено, що помешкання, у яких проживають сторони, знаходяться поряд. Сторони не заперечують, що їх діти вільно користуються обома помешканнями. Оскаржуваним рішенням фактично не розділено дітей і вони мають можливість спілкуватися з обома із батьків та між собою.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 травня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 8 вересня 2020 року.

Головуючий 
Судді