ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 460/205/19
адміністративне провадження № К/9901/26256/19
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач Гусак М.   Б.,
судді Хохуляк В.  В., Усенко Є.  А.,

за участю: 
секретаря судового засідання Хом`яка О.  А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Захарчука М.  І.,
представника відповідача - Дем`янюка С.  М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненської митниці ДФС (правонаступником якої є Поліська митниця Держмитслужби) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року (суддя Друзенко Н.  В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15  серпня 2019 року (судді Хобор Р.  Б., Онишкевич Т.  В., Сеник Р.  П.) у справі №  460/205/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

УСТАНОВИЛА:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 2 січня 2019 року № UA204000/2019/000005/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №  UA204000/2019/00005.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно, всупереч приписів статті 57 Митного кодексу України (далі - МК України) та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним).

Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 28 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року, позовні вимоги задовольнив. 

Не погодившись із ухваленими у справі судовими рішеннями, Рівненська митниця ДФС (правонаступником якої є Поліська митниця Держмитслужби) подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при розгляді справи, просить скасувати ці судові рішення.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року. 

Обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

За правилами частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Такими документами є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом положення частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої  статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Суди встановили, що 8 листопада 2018 року ОСОБА_1 згідно з замовленням №  55.163 придбав у підприємства REMAX Autohandels GmbH (м. Нюрнберг, Німеччина) автомобіль марки Mercedes, модель S 350 d, кузов №  НОМЕР_1 , рік випуску - 2018, двигун дизельний об`ємом 2925 см.куб, за який сплатив 55000,00 євро.

18 грудня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (декларант) в інтересах позивача оформила та подала відповідачу митну декларацію №  UA204070.2018.111406, в якій до митного оформлення заявлено товар: «транспортний засіб - легковий автомобіль марки Mercedes-Benz, модель S 350, календарний рік випуску - 2018, модельний рік випуску - 2018, бувший у використанні, кількість місць - 5, кузов № НОМЕР_1, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 2925 см.куб., потужність двигуна - 210 Kw, тип кузова - седан, колісна формула 4х2, ціна товару 55000,00 євро, що еквівалентно 1739408,33  грн - за методом визначення митної вартості - 1 (за ціною договору).

Разом із вказаною митною декларацією декларант подав відповідачу такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 11 грудня 2018 року № 52106-1118; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 14  грудня 2018 року № UA209060/2018/71383; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 23 лютого 2018 року № EW204807; банківський платіжний документ про оплату за товар від 3 грудня 2018 року № 1; платіжні доручення, що підтверджують сплату митних та інших платежів (від 11 грудня 2018 року №  18698821, від 12 грудня 2018 року № 18704008, від 11 грудня 2018 року №  ПН698460, від 12 грудня 2018 року №  ПН698755); копію митної декларації країни відправлення від 11 грудня 2018 року №  18DE875696941805E8.

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідач зробив висновок, що такі документи не містять достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті за товари), що ставить під сумнів обґрунтованість обраного декларантом методу визначення митної вартості. Одночасно, відповідач запропонував позивачу надати додаткові документи: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару; висновок експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу із урахуванням технічного стану транспортного засобу, терміну його експлуатації, комплектації, пробігу (сервісна книжка з відмітками, результати досліджень НДЕКЦ тощо); рахунок № НОМЕР_2, зазначений в копії МД країни відправлення від 11  грудня 2018 року №  18DE875696941805E8.

На вказане повідомлення декларант листом від 26 грудня 2018 року № 1 повідомив відповідача, що додаткові документи про підтвердження вартості товару надати не може з причини їх відсутності.

У зв`язку з тим, що декларант не подав додаткові документи, які витребував відповідач, а також тим, що митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 2 січня 2019 року №  UA204000/2019/000005/2 та виніс картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2019/00005, якою відмовив у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 18 грудня 2018 року №  UA204070/2018/111406.

У рішенні про коригування митної вартості товарів від 2 січня 2019 року №  UA204000/2019/000005/2 за митною декларацією від 18 грудня 2018 року №  UA204070/2018/111406 відповідач, використавши електронний довідник SuperSHCWACKE 12/2018, визначив митну вартість легкового автомобіля марки Mercedes-Benz, модель S 350, з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1, бувшого у використанні, країна відправлення/експорту - Німеччина, у розмірі 74100,00  євро.

При цьому відповідач зазначив, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією № UA204070.2018.111406, встановлено, що документи, які подані разом з митною декларацією про підтвердження всіх складових ціни транспортного засобу містять розбіжності, зокрема, експортна митна декларація країни відправлення від 11 грудня 2018 року № 18DE8756969418005E8 не містить вартісних відомостей. 
Також відповідач у рішенні про коригування митної вартості товару звернув увагу на те, що згідно з замовленням від 8 листопада 2018 року № 55.163 покупець зобов`язаний перевести автомобіль до Нюрнбергу та здійснити там оплату, що, на думку відповідача, може свідчити про невключення до вартості витрат на його доставку.

На думку колегії суддів апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що митна декларація країни відправлення відповідно до статті 53 МК України не є обов`язковим документом, який подається при митному оформленні товару; цей документ не витребовувався відповідачем, а тому не може бути оцінений як такий, що дає достатні підстави для сумнівів у обґрунтованості визначення декларантом митної вартості товару, як і рахунок № НОМЕР_2, що заявлений у цій митній декларації.

Окрім того, суд взяв до уваги пояснення позивача про те, що рахунок на партію товару від 11 грудня 2018 року № 52106-1118, який поданий під час митного оформлення товару і рахунок № НОМЕР_2, поданий разом з митною декларацією країни відправлення від 11 грудня 2018 року № 18DE8756969418005E8, є однаковим - «№ 52106», змінились лише цифри через дефіс 1118 і 1218, які вказують, у першому випадку на місяць (11) та рік (18) придбання автомобіля, а у другому - місяць (12) та рік (18) поставки автомобіля; відповідач заперечень з цього приводу не висловив.

Окрім того, у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що платіжне доручення в іноземній валюті від 3 грудня 2018 року № 1 містить посиланням на замовлення № 55.163 від 8 листопада 2018 року, яке до митного оформлення декларант не подав. При цьому суди встановили, що вказане замовлення позивач надав ще до прийняття рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Щодо доводів відповідача про правомірність застосування при визначенні митної вартості товару програмного комплексу SCHWACKE, суди правильно зазначили, що пунктом 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України (затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11  вересня 2015 року № 689) передбачена можливість використання інформації, отриманої в мережі Інтернет (офіційні сайти виробників товарів, прайс-листи інтернет-магазинів тощо), однак така інформація не може бути самостійною підставою для витребування митним органом додаткових документів із метою підтвердження заявленої митної вартості, якщо при цьому подані до митного оформлення разом з митною декларацією документи не містять розбіжностей, ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що інформація, отримана митним органом відповідно до витягу з програмного комплексу SCHWACKE від 19 грудня 2018 року, містить відомості щодо вартості продажу (з ПДВ) 61600,00 євро та вартості купівлі (з ПДВ) 52650,00 євро відрізняються; водночас митний орган не надав обґрунтованих пояснень щодо визначення митної вартості саме у розмірі 71400 євро.

Водночас суди не врахували доводи відповідача про визначення позивачем митної вартості товару без урахування витрат на транспортування.

При цьому, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, визначені частиною другою статті 53 МК України, як такі, що підтверджують митну вартість товарів, і мають суттєве значення. 

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону оскаржувані судові рішення частково не відповідають.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 349, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби задовольнити.

2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М.  Б. Гусак

Судді:                                                                                                     В.  В. Хохуляк

                                                                                                    Є.  А. Усенко