ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/11861/17                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:	
головуючого-судді:                                                            	Черпіцької Л.Т.	
суддів:	Глущенко Я.Б., Собківа Я.М.,	
секретар судового засідання:	Закревська І.Л.,	
за участю:	 	
представника позивача	Зудінов О.О.,	
представника відповідача 1:	Гуць М.І.,	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці ДФС про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд стягнути з Державної фіскальної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 159398,00 грн. внаслідок затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі №826/1664/13-а у розмірі 159 398,00 грн.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що рішення органу, який розглядав трудовий спір в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.01.2013 по день поновлення на посаді 22.11.2016, виконано лише 17.08.2017.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Київська міська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі №826/1664/13-а стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2013 по день поновлення на посаді. Днем поновлення ОСОБА_1 на посаді є 22.11.2016. Відповідно, за період з 11.06.2013 до 21.11.2016, на виконання рішення суду було здійснено відшкодування середнього заробітку. Однак, задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції фактично зобов`язує здійснити повторну виплату аналогічної за правовою природою суми.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 у справі №826/1664/13-а за результатами розгляду трудового спору про поновлення на роботі ОСОБА_1 вирішено:
- визнати протиправним наказ Державної митної служби України від 10.01.2013 №179-к про звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці з 11.01.2013;
- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2013 по день поновлення на роботі.
З метою забезпечення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 Окружним адміністративним судом м. Києва 08.07.2013 видано відповідний виконавчий лист.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2016 боржника за вказаним вище виконавчим листом замінено на Державну фіскальну службу України.
Рішення органу, який розглядав трудовий спір в частині поновлення позивача на посаді виконано - 22.11.2016, а в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано лише 17.08.2017, що підтверджується наказом Державної фіскальної служби України від 13.07.2017 року №89-ф та листом Київської міської митниці ДФС від 17.08.2017 року №7414/10/26-70-05-03 К-104-ЕЗ.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів акцентує увагу, що суть даного спору полягає у визначенні права особи, поновленої на роботі, на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а не права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яке настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.
Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції та, як наслідок, призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Так, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
При цьому, стаття 236 Кодексу законів про працю України  не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34  постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Проте, суд першої інстанції помилково ототожнив проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України з проведенням виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, яка настає за умови невиплати з вини роботодавця належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.
В той же час, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Затримка виконання судового рішення має часові рамки. Тобто по суті така затримка є певним періодом часу, який бере відлік з наступного дня після постановлення судового рішення про поновлення на посаді (яке підлягає негайному виконанню) до дня його виконання (у цьому випадку - видання наказу про поновлення).
Даний висновок також узгоджується із правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 червня 2019 року у справі №826/18436/16, 12 грудня 2019 року у справі №420/6014/18.
Зважаючи на те, що позивач був поновлений на посаді 22.11.2016 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 у справі №826/1664/13-а, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, за період з 12.06.2013 до 21.11.2016 (включно). 
Втім, як правильно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 у справі №826/1664/13-а за результатами розгляду трудового спору про поновлення на роботі ОСОБА_1 було вирішено, серед іншого, стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2013 по день поновлення на роботі.
Виплата позивачу коштів за період з 11.01.2013 по день поновлення на роботі не змінює правову природу цих коштів, навіть за умови їх виплати 17.08.2017, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для здійснення повторної їх виплати позивачу. 
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, а також беручи до уваги неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для залишення оскаржуваного судового рішення без змін. 
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС задовольнити.
2.          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року скасувати. 
3.          Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
4.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          
Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2020 року. 	
Головуючий суддя:	Л.Т. Черпіцька 	
Судді:	Я.Б. Глущенко	
 	 Я.М. Собків