Справа № 154/312/20 	Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/957/20  Категорія: 45 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 вересня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 липня 2020 року,  

                                        В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позовні вимоги мотивував тим, що 20 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , з метою залякування та маючи умисел викликати у позивача по справі побоювання за своє життя, тримаючи у руках предмет, зовні ідентичний пістолету «Макарова», направивши в його сторону, погрожував вбивством, тобто виразив зовні намір позбавити його життя, чим викликав у нього сприйняття даних дій як реальної загрози своєму життю. 
Позивач зазначав, що вина відповідача ОСОБА_2 у вчинені вищезазначених неправомірних дій встановлена вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2019 року у справі № 154/1844/19, його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік. Під час розгляду вищезазначеного кримінального правопорушення цивільний позов не заявлявся.
Вказував, що кримінальним правопорушенням йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 2 652 грн 80 коп. Розмір завданих матеріальних збитків обґрунтовує тим, що кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України відносно ОСОБА_2 було предметом розгляду Володимир-Волинським міським судом Волинської області у справі № 154/1844/19, у якому він, як потерпілий, прийняв участь у восьми судових засіданнях у справі. Оскільки, він навчається та проживає у м. Рівне, то для участі в судових засіданнях він витрачав кошти на проїзд автобусом загального сполучення від м. Рівне до м. Володимир-Волинський та в зворотному напрямку. Відповідно до довідки Володимир-Волинської автостанції вартість проїзду від м. Рівне до м. Володимир-Волинський становить 165 грн 80 коп. в одну сторону, а тому витрати на проїзд, пов`язані із його участю в кримінальному проваджені, у вчиненні якого відповідач визнаний винуватим, становлять 2 652,80 грн (165 грн 80 коп. x 2 x 8).
Крім того, позивач зазначав, що кримінальним правопорушенням йому також було завдано моральну шкоду, яка ним оцінюється у 15 000 грн. Неправомірні дії відповідача, а саме погрози вбивством із застосуванням пістолета, які були сприйняті ним як реальна загроза життю та здоров`ю, викликали неабиякі моральні страждання у позивача, мали наслідком нервовий стрес. Реальними погрозами вбити його, відповідач порушив нормальний спосіб життя, викликав страх та побоювання за своє життя та здоров`я, образу за неправомірне та зухвале приниження своїх прав. Після отримання зухвалих погроз довгий час мали місце головні болі та безсоння, для відновлення свого душевного стану він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, для відновлення свого здоров`я. Він має побоювання щодо повторних нападів з боку відповідача та продовжує морально страждати. 
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 2 652 грн 80 грн. матеріальної шкоди, 15 000 грн моральної шкоди, а також понесені судові витрати по справі у розмірі 3 840 грн 80 грн.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 1000 грн витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив апеляційний суд оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не з`ясував та не дослідив чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Суд не врахував, що він є малозабезпеченою особою, не має постійних доходів, не працює, не отримує будь-якої соціальної допомоги чи пенсії, а тому дійшов передчасного висновку щодо стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди, при цьому судом не враховано засад розумності, виваженості, справедливості при визначенні розміру моральної шкоди. Крім того, вважає, що суд безпідставно стягнув з нього на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн, оскільки останній не надав належних доказів на підтвердження понесення таких витрат, зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов.
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних, винних дій відповідача ОСОБА_2 , підтверджених вироком суду, позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна шкода у розмірі 15 000 грн.
Такий висновок суду є правильний. 
Встановлено, що вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2019 року у справі № 154/1844/19 відповідача ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік (а.с.8-10).
Вироком встановлено вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 за наступних обставин: 20 квітня 2019 року, близько 10 год. 20 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , з метою залякування та маючи умисел викликати у потерпілого ОСОБА_1 - позивача по справі, побоювання за своє життя, тримаючи у руках, демонстрував пневматичний пістолет, типу «Пістолет Макарова», направивши його в сторону потерпілого, чим погрожував вбивством, тобто виразив зовні намір позбавити його життя, чим викликав у останнього сприйняття даних дій, як реальної загрози своєму життю.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 17-1 цієї постанови роз`яснено, що потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 згаданої постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже, на думку колегії суддів, встановивши, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок вчиненого відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення - погрози вбивством із застосування пістолета, була завдана моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, пов`язаних із загрозою його життю, що мало наслідком нервовий стрес, порушення нормального способу життя, побоювання за своє життя та здоров`я, образу за неправомірне та зухвале приниження своїх прав, побоювання щодо повторних нападів з боку відповідача який є сусідом батьків позивача, з яким у нього склалися неприязні стосунки, суд дійшов правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , з урахуванням принципів розумності і справедливості, підлягає стягненню 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 652 грн 80 коп. не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним та необґрунтованим, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такий розмір відшкодування судом визначений з додержанням норм матеріального права, а також виходячи з  засад розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, безпідставним є покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд неправомірно стягнув з нього на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн, а останній не надав належних доказів на підтвердження понесення таких витрат, зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, оскільки як слідує з матеріалів справи, позивач згідно квитанції від 23 січня 2020 року поніс такі витрати, які є співмірними та які суд стягнув у відповідності до ст. 141 ЦПК України. До того ж, відповідач на час розгляду справи у суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: