Дата документу 24.06.2020 Справа № 336/4734/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/4734/19                        Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/2096/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,-
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування позову зазначав, що він на підставі довіреності користувався автомобілем Lexus LX570, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним на праві власності іншій особі. 
23.01.2019 року між ним та ТДВ СК "Мотор-Гарант" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту. 
10.03.2019 року автомобіль був викрадений невстановленими особами, у зв`язку з чим за його заявою відкрите кримінальне провадженні за ст. 289 ч. 3 КК України. 
Оскільки викрадення автомобілю є страховим випадком, тому він 12.03.2019 року повідомив страховика про настання страхового випадку, а 20.05.2019 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши усі передбачені договором документи. 
Натомість на цей час ТДВ "СК "Мотор-Гарант" не прийняте рішення про виплату страхового відшкодування, а також і не відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тобто, на переконання позивача відповідачем допущено протиправну бездіяльність. 
Посилаючись на вищевикладене, просив стягнути на свою користь з ТДВ "СК "Мотор-Гарант" страхове відшкодування в розмірі 1 615 000 гривень та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.
ТОВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам матеріального та процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що ним виконані умови договору в частині надання усіх документів для виплати страхового відшкодування, не спростовані доводи відповідача щодо сумнівності довідки від 03.05.2019 року, на цей час страховиком не прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, отже і права позивача саме на отримання страхового відшкодування наразі не порушені, позивачем або власником автомобілю не реалізовано право абандону, що є обов`язковою передумовою для виплати страхового відшкодування.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суд першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2019 року між ТДВ «СК «Мотор-Гарант» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 19160420377 автомобіля Lexus LX570 реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 строком дії з 24.01.2019 року по 23.01.2020 (а.с. 7-10).
Додатковими угодами від 23.01.2019 року та від 12.03.2019 року до договору вносилися зміни (а.с. 13-15).
ОСОБА_1 розпоряджався та експлуатував вищевказаний автомобіль на підставі генеральної довіреності від 03 лютого 2019 року (а.с.16-17).
11 березня 2019 року до ЄРДР внесено запис № 12019040440000372 про те, що 10 березня 2019 року невстановлена особа заволоділа автомобілем Lexus LX570 реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , та відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 289 КК України (а.с. 19).
12 березня 2019 року ОСОБА_1 письмово повідомив страховика про настання страхового випадку у відповідності з положеннями п. 7.1.2. Договору (а.с. 46).
20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування за вх. № 462 (а.с.21).
Відповідно до п. 8.1. Договору встановлений обов`язок Страхувальника для підтвердження настання страхового випадку надати Страховику: заява на виплату страхового відшкодування;        договір; належним чином завірену копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що включає всі необхідні для витягу з ЄРДР відомості; у разі встановлення винної особи - документ МВС або суду, що містить відомості про винну особу; у разі не встановлення винної особи - копії постанови (або довідка) органів МВС про прийняття рішення у кримінальному провадженні та оформленого у відповідності з вимогами КПК України Протоколу огляду місця події; документи, що засвідчують особу одержувача страхового відшкодування; правовстановлюючі документи на ТЗ
Згідно п. 8.1 Договору листом від 20.05.2019 р. (вх. № 463) ОСОБА_1 було передано Відповідачу належним чином засвідчену копію витягу з ЄРДР, довідки слідчого органу № 45.8/2135-СВ від 03.05.2019 р., в якій зазначається про стан досудового розслідування кримінального провадження № 12019040440000372 від 11.03.2019 p., заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 19, 20, 22).
Листом від 20.05.2019 р. (вх. № 464) ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» з проханням надати йому для розгляду та підписання проект договору абандону (а.с. 18).
Листами № 377 від 03 червня 2019 р. та № 379 від 03 червня 2019 р. ТДВ «СК «Мотор-Гарант» повідомив ОСОБА_1 про те, що ним не наданий вичерпний перелік документів, передбачених п.п. 8.1., 8.1.4 Договору, а саме, копія постанови (або довідка) органів МВС про прийняття рішення у кримінальному провадженні та оформленого у відповідності з вимогами КПК України протоколу огляду місця події (а.с. 23-24, 26).
Листом від 04 квітня 2019 року (вх. № 491) ОСОБА_1 повідомив ТДВ «СК «Мотор-Гарант» про неможливість надання протоколу огляду міста події, оскільки він знаходиться у матеріалах кримінального провадження № 12019040440000372 від 11.03.2019 р. (а.с. 27-29).
Листом від 18 червня 2019 року за вихідним № 420 ТДВ «СК «Мотор-Гарант» повторно відмовився від прийняття рішення про виплату страхового відшкодування з підстав ненадання Позивачем документу МВС або суду, що містить відомості про винну особу, або копії постанови (або довідки) органів МВС про прийняття рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що за договором страхування Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити Страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Положеннями статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування – це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами нового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Згідно п. 2.2 Договору страховим випадком визнається викрадення, тобто незаконне заволодіння ТЗ шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час.
Як випливає з обставин справи, саме цей страховий випадок мав місто.
Колегією суддів встановлено, що всупереч положенням Договору ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не приймається рішення про визнання цього випадку страховим, не було складено страховий акт, та не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.
За приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання або зміни умов зобов`язання не допускається, а ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно звичаям ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Встановлено, що у відповідності до Договору страхування, було застраховано майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язані із володінням, користуванням та розпоряджанням належним йому автомобілем та згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України вказаний Договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків і на підставі ст. 629 ЦК України він є обов`язковим до виконання.
Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 991 ЦК України визначено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:        навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямованих на настання страхового випадку; вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;        подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;        отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інших випадків, передбачених законом.
Таким чином, при настанні страхового випадку, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є таким випадком.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», де роз`яснено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.
Ненадання ОСОБА_1 протоколу огляду міста події, або рішення слідчого органу у кримінальному провадженні, може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.
За наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, визнання (не заперечення) страховиком, що мав місце страховий випадок і не надання страхувальником визначеного договором переліку всіх речей та документів, що стосуються страхового випадку, не може бути підставою для відмови у здійснені страхової виплати.
Відповідно до п.9.3 Договору страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової Заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів та речей згідно з розділом 8 Договору. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п. 9.13 Договору. Рішення Страховика про здійснення виплати страхового відшкодування оформлюється Страховим актом.
Разом з цим, п.9.4 Договору визначено, що виплата за ризиком «Викрадення» здійснюється лише за умови початку кримінального провадження у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України не раніше, ніж через два місяці після отримання необхідних документів згідно з розділом 8 Договору.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 листом від 20.05.2019 р. (вх. № 464) були передані ТДВ «СК «Мотор-Гарант» останні з усіх документів, передбачених п.п. 8, 8.1.4 Договору, які ОСОБА_1 міг зібрати в межах своєї компетенції, та вчинені всі дії, які ОСОБА_1 повинен був вчинити при настанні страхового випадку.
Згідно п. 9.5. Договору у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення» страхове відшкодування виплачується в розмірі дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку але не більше страхової суми вказаної в п.1.1 цього Договору (з урахуванням умов п. 9.22. Договору) за вирахуванням встановленої згідно з розділом 12 Договору франшизи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано довідку від 03.05.2019 року, яка обґрунтовано викликала сумнів у страховика у її достовірності. 
При цьому, ґрунтуючись лише на припущеннях, та на відомостях, отриманих відповідачем від слідчого Ткаченко ОСОБА_3 , що він не готував та не надавав таку довідку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірна довідка від 03.05.2019 р. підписана не слідчим Ткаченко П., а т.в.о. начальника СВ Дніпровського районного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Радонським М.Г., тому слідчий Ткаченко П. міг не брати участі у її підготовці та видачі, що ОСОБА_1 не може нести відповідальності за те, яким чином готуються та видаються довідки в Дніпровському РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, та які бланки для цього застосовуються, та що всі наведені відповідачем відомості є припущеннями.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з клопотанням від 02.04.2020 року, в якому просив надати відомості, чи довідка № 45.8/2135-СВ від 03.05.2019 року, яка підписана т.в.о. начальника СВ Дніпровського районного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Радонським М.Г., дійсно надавалася на його адресу (а.с.).
ОСОБА_1 отримана відповідь від 28.04.2020 р. № 45.8/6-4-4/1110 за підписом т.в.о. заступника начальника відділення В. Сологуб, в якої підтверджується факт того, що довідка № 45.8/2135-СВ від 03.05.2019 року дійсно надавалася позивачу.
Крім того, згідно постанови старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 05.05.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020080080000397 від 07.02.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Вказане спростовує висновок суду про те, що позивачем не доведено, що ним виконані умови договору в частині надання усіх документів для виплати страхового відшкодування, оскільки матеріали справи містять докази того, що позивачем надані усі документи, передбачені п. 8.1. договору страхування № 19160420377 від 23 січня 2019 року, у тому числі довідка слідчого органу, з якої випливає, що страховий випадок мав місце, а рішення у кримінальному проваджені ще не прийняте.
Висновок суду першої інстанції про те, що довідка від 03.05.2019 року викликає сумніви в її достовірності ґрунтується на припущеннях, що в силу ч.6 ст. 81 та ч.6 ст. 95 ЦПК України є недопустимим.
Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи судом відповідної угоди між ТДВ «СК «Мотор-Гарант» та ОСОБА_1 або власником автомобілю ОСОБА_4 не укладено, надана суду довіреність від 03.02.2019 року ОСОБА_1 повноваженнями на реалізацію права абандону та укладання такого договору від імені ОСОБА_5 не наділяє, а нової довіреності, про існування якої вказував представник позивача, суду надано не було.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки з тексту довіреності від 03.02.2019 року вбачається, що власник автомобілю ОСОБА_6 наділила ОСОБА_1 правом представляти її інтереси в усіх, без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля (а.с. 16-17).
Предметом договору абандону є обов`язок Страхувальника передати Страховику право власності на транспортний засіб в разі його знайдення після виплати Страховиком страхового відшкодування.
Відчуження майна - це передача права власності на майно юридичним чи фізичним особам за процедурами та у спосіб, що передбачені законом.
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок про те, що за своєю правовою природою договір абандону - це угода про відчуження майна, тому ОСОБА_1 має повноваження на підписання договору абандону, і саме тому він звернувся до відповідача з заявою про надання проекту договору абандону, яку відповідач проігнорував.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач здійснив усі необхідні дії для підписання договору абандону, але ТДВ «СК «Мотор-Гарант» ухилився від його підписання, тому висновок суду першої інстанції про те, що договір абандону не підписаний з вини позивача є необґрунтованим та безпідставним.
Крім того, судом першої інстанції зазначено про те, що права позивача на отримання страхового відшкодування наразі не порушені, оскільки страховиком не прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд не звернув уваги, що відповідач порушує право позивача на отримання страхового відшкодування шляхом затягування процедури прийняття рішення про виплату, або про відмову у виплаті страхового відшкодування, а обраний позивачем спосіб захисту є ефективним, та спрямований на поновлення прав останнього.
Ефективність цього способу полягає у тому, що звернення до суду з позовом про спонукання відповідача прийняти рішення у страховій справі, як спосіб захисту свого права, не передбачене а ні ст. 16 ЦК України, а ні спеціальними законами.
Такий спосіб захисту права позивача, про який зазначив суд у оскаржуваному рішенні, не є ефективним, а тому не може вважатися виключно належним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 757/44693/15-ц.
Суд першої інтонації не звернув уваги та не надав належної оцінки тому, що відповідач фактично уникає від прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, наводячи надумані підстави, а саме ненадання позивачем документу МВС або суду, що містить відомості про винну особу, або копії постанови (або довідки) органів МВС про прийняття рішення у кримінальному провадженні.
Відсутність як такого рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування не може вважатися підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення таких виплат, оскільки останнє у даному спорі свідчить про зловживання страховиком своїми правами та має на меті навмисне затягування строків виконання зобов`язань перед страхувальником.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованим, в зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 9 605 грн. та сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 14 407 грн., то з ТДВ «СК «Мотор-Гарант»» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 24 012 грн. судового збору.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування – задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 1 615 000 грн. (один мільйон шістсот п`ятнадцять тисяч гривень) 00 коп.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 24 012 грн. (двадцять чотири тисячі дванадцять гривень) 00 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: