Номер провадження: 22-ц/813/3050/20 
Номер справи місцевого суду: 523/7925/18
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Томашевської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановленого під головуванням судді Дяченко В.Г. 07 лютого 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (а.с. 2-5).
В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалася на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року у справі № 523/13631/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності та поділено об`єкт нерухомості - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після набрання чинності рішенням суду по справі № 523/13631/14-ц позивачка дійшла згоди із ОСОБА_1 щодо продажу нею належної їй частки домоволодіння на користь ОСОБА_3 , при цьому майнові витрати взяла на себе позивачка - ОСОБА_2 , яка сплатила ОСОБА_1 3 000,00 доларів США у якості авансу в рахунок купівлі частки домоволодіння, про що ОСОБА_1 склала розписку, датовану 08 червня 2017 роком. Станом на дату розгляду справи відповідачка ухиляється від укладення угоди купівлі - продажу та не повертає отримані нею кошти.
Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 78 468,60 гривень за нікчемною угодою, та 784,69 гривень судового збору (а.с. 33-36).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заочного рішення було залишено без задоволення (а.с. 77).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не сповістив її належним чином про час та дату судового засідання, під час якого було постановлене оскаржуване рішення суду. Крім того, як вказує представник ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому договір не міг відбутися через його смерть. Також апелянт вважає, що угода не була укладена, оскільки ОСОБА_1 відмовилась нотаріально оформити договір купівлі-продажу (а.с. 80).
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 березня 2015 року по справі № 523/13631/14-ц було розподілено право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином:
1. Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 60/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ . «А- 1ж » , з прибудовою літ. «а» : 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м; II - ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 - коридор площею 5,2 кв.м., № 1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 - житлова кімната площею 6,4 кв.м., всього загальною площею складає - 46,6 кв.м., у тому числі житлова - 28,7 кв.м., а також 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огородження № 1-3,4 - огородження.
2. Виділено в натурі у власність ОСОБА_3 40/100 частин житлового за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ. «А- 1ж », з прибудовою літ. «а» 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м, 1-2 - житлова кімната площею 13,0 кв.м; 1-3 - житлова кімната площею 11,1 кв.м., загальною площею - 30,6 кв.м. , у тому числі житлова - 24,1 кв.м., а також надвірні споруди: літ. «Ж» - вбиральня, 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огорожі № 1-3,4.
3. Визнано за ОСОБА_1 право власності на виділені в натурі 60/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ . «А- 1ж » , з прибудовою літ. «а» : 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м, II - ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 - коридор площею 5,2 кв.м., № 1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 - житлова кімната площею 6,4 кв.м., всього загальною площею складає - 46,6 кв.м., у тому числі житлова - 28,7 кв.м., а також 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огородження № 1-3,4 - огородження,без врахування самовільно збудованих приміщень: сараїв «Г», «Е», навіс «Д», «З» -гараж.
4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на виділені в натурі 40/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ. «А- 1ж », з прибудовою літ. «а»: 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;1-2 - житлова кімната площею 13,0 кв.м; 1-3 - житлова кімната площею 11,1 кв.м., загальною площею - 30,6 м2 , у тому числі житлова - 24,1 кв.м., а також надвірні споруди: літ. «Ж» - вбиральня, 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огорожі № 1-3,4., без врахування самовільно збудованих приміщень: сараїв «Г», «Е», навіс «Д», «З» - гараж.
Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
08 червня 2017 року ОСОБА_1 склала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_2 3000,00 (три тисячі) доларів США у якості авансу при продажі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також, за умовами тексту розписки, у разі не укладання угоди до 16 червня 2017 року, ОСОБА_1 зобов`язується повернути кошти.
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № 1-АВ від 01 вересня 1970 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у порушення приведеної норми та умов розписки, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала.
Однак, дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин, суд надав невірну правову оцінку розписці, складеній ОСОБА_1 , та дійшов необґрунтованого висновку про те, що вона має ознаки попереднього договору купівлі - продажу, де передбачений обов`язок відповідачки продати належну їй частину нерухомого майна, а позивачкою вчинено дії, щодо реалізації договору, шляхом передачі авансового платежу на користь майбутнього продавця.
Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу частини будинку.
Оскільки договор купівлі-продажу частини будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договор в майбутньому, колегія суддів доходить до висновку, що передана ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_1 грошова сума у розмірі 78 468,60 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Вказане не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, а тому, встановивши часткову невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів доходить до висновку про необхідність зміни заочного рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Одночасно, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не сповістив її належним чином про час та дату судового засідання, під час якого було постановлене оскаржуване рішення суду. Вказаний довід апеляційної скарги не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 скористалась своїм правом на оскарження судового рішення у суді апеляційної інстанції. 
Крім того, безпідставним є посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1  про те, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому договір не міг відбутися через його смерть, також угода не була укладена, оскільки ОСОБА_1 відмовилась нотаріально оформити договір купівлі-продажу.
Вказані доводи не мають правового значення для вирішення справи, оскільки жодна із перелічених обставин не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку повернути на користь позивача грошові кошти, які були отримані нею у якості авансу. Крім того, як вказано у розписці від 08 червня 2017 року, договір мав бути укладений до 16 червня 2017 року, і тому смерть ОСОБА_3 , яка настала майже через два роки - 13 травня 2019 року, не могла бути підставою для неукладення договору купівлі-продажу.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до Витягу із акта огляду МСЕК серії МСЕ-029541 від 04 січня 2005 року, ОСОБА_1 є інвалідом II групи.
Таким чином, судові витрати у розмірі 784, 69 грн., сплачені ОСОБА_3 за подачу позовної заяви, мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 374, ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, ст.390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року -  змінити в частині обґрунтування підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Судові витрати у розмірі 784,69 грн., сплачені ОСОБА_2 за подачу позовної заяви, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 23 червня 2020 року.

Головуючий                                                                 С.О. Погорєлова

Судді                                                                 О.В. Князюк

                                                                        О.М. Таварткіладзе