ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2020 р.    м.Київ           Справа№ 910/8165/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко О.В. 

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 11.06.2020 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги   Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 
на рішення  Господарського суду міста Києва 
від               06.09.2019 
у справі      №910/8165/19 (суддя Літвінова М.Є.)
за позовом Акціонерного товариства  Комерційний банк "ПриватБанк"
до                1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ";
                   2) ОСОБА_1 
про              стягнення 216 793, 82 грн.

                                                  В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

          Короткий зміст позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ"       (далі - відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в сумі 216 793, 82 грн., з якої: 174    467,20 грн. заборгованості за кредитом, 19    260,18 грн. заборгованості за процентами за користуванян кредитом, 23    066,44 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`зань за договором.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ"      " своїх зобов`язань за договором б/н від 19.11.2014, а також неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним з позивачем Договором поруки від 05.09.2016                                                                 № PorukaLimit1473083278198999005, яким передбачено забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 за вказаним кредитним договором.  
Оскільки виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою на підставі договору, укладеним між позивачем та відповідачем-2, позивач просив стягнути суму заборгованості, пені та процентів за користування кредитом з позичальника та поручителя солідарно. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі №910/8165/19 позов Акціонерного товариства  Комерційний банк "ПриватБанк" - задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" та ОСОБА_1 на користь      Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом у сумі 174      467,00 грн; вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1    308,00 грн; вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь     Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1    308,00 грн; у іншій частині позову відмовлено.
          Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що відповідач-1, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом та не виконав свої зобов`язання належним чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2, як поручителя, заборгованості у сумі 174    467,20 грн.
          В частині відмови у задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої      вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії за використання ліміту, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач (Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволених позовних вимог в сумі 42326,62 грн., що складається з суми нарахованих і несплачених процентів 19260,18 грн. та пені за несвоєчасне погашення боргу в сумі 23066,44 грн. та прийняти у вказаній частині нове рішення, про задоволення позовних вимог, стягнувши солідарно з  Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" та ОСОБА_1 заборгованість за договором від 19.112014 за послугою "Кредитний ліміт", котра виникла станом на 21.05.2019 у розмірі 42326,62 грн, також скаржник просив суд судові витрати стягнути з відповідачів у справі солідарно.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: 
- суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що сторони не погодили істотні умови договору щодо порядку та розміру процентів і пені, оскільки, на переконання скаржника, вказаний витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, є належним доказом такого погодження, а судом першої інстанції не досліджено належним чином, як електронний доказ; 
- скаржник до матеріалів апеляційної скарги подав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2020 «Про затвердження Умов та Правил банківських послуг» з урахуванням змін, внесених наказом від 10.06.2014 № СП-2014-6780656 «Про актуалізацію Умов та Правил банківських послуг», чинних на момент приєднання відповідача до Умов, а також скрін-шот вебсайту банку станом на 19.11.2014, які скаржник просив приєднати до матеріалів справи та здійснити їх аналіз, як електронного доказу з огляду на приписи ст.ст. 13, 80, 96 Господарського процесуального кодексу України, шляхом огляду веб-сайту в мережі Інтернет; 
- договір від 19.11.2014 - є договором приєднання - публічною офертою відповідно до ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України, й позичальник лише приєднується до запропонованого кредитором договору, умови якого залежать від волевиявлення кредитора й останнім визначені, з урахуванням обмежень, визначених законодавством, а тому визначеність Умов на підставі волевиявлення позивача - є законодавчо обґрунтованим; 
- позивач має право змінювати умови кредитування протягом дії договору з урахуванням умов, погоджених сторонами, що визначено п. 3.2.1.1.8, п. 3.2.1.1.12, п. 3.2.1.2.3.4 Умов;
-  з огляду на п. 3.2.1.4.1 Умов та ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, позивач має право на зміну відсоткової ставки, внаслідок її погодження як змінюваної (диференційної), а її зміна відбувалась згідно з п. 3.2.1.1.12 Умов, які є складовими договору від 19.11.2014;
- правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від  03.07.2019 № 342/180/19, не можуть бути застосовані до даної справи, зокрема і з тих підстав, що у даній справі розглядався спір між банком та фізичною - особою споживачем банківських послуг. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач (Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволених позовних вимог в сумі 42326,62 грн, що складається з суми нарахованих і несплачених процентів 19260,18 грн та пені за несвоєчасне погашення боргу в сумі 23066,44 грн та прийняти у вказаній частині нове рішення, про задоволення позовних вимог, стягнувши солідарно з  Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" та ОСОБА_1 заборгованість за договором від 19.112014 за послугою "Кредитний ліміт", котра виникла станом на 21.05.2019 у розмірі 42326,62 грн, також скаржник просить суд судові витрати стягнути з відповідачів у справі солідарно.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі № 910/8165/19 повернуто без розгляду на підставі ч. 2 ст. 260 та ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі №910/8165/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у даній справі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі №910/8165/19, розгляд справи призначено на 19.12.2019.
18.11.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 про повернення апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 апеляційне провадження у справі №910/8165/19 зупинено до повернення до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/8165/19 з Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, матеріали справи №910/8165/19 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.12.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі №910/8165/19. Матеріали справи повернулися до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 поновлено провадження у справі №910/8165/19, розгляд справи №910/8165/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 призначено на 20.02.2020. 
20.02.2020 розгляд справи №910/8165/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 - не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) на лікарняному з 17.02.2020 по 27.02.2020 включно.
З метою здійснення подальшого розгляду справи №910/8165/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019, справа призначена  до розгляду визначеним складом суду на 26.03.2020, про що постановлено відповідну ухвалу від 28.02.2020. 
26.03.2020 судове засідання у справі не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Станіка С.Р. на лікарняному та запровадженим законодавчо карантином.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 розгляд справи №910/8165/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 призначено на 14.05.2020. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 судове засідання у справі, призначене на 14.05.2020, перенесено на 11.06.2020 у зв`язку з запровадженим законодавчо карантином та вжиттям обмежувальних заходів. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів  2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/8165/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.06.2020 для розгляду справи №910/8165/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 справу №910/8165/19 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019. Розгляд справи ухвалено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 11.06.2020
Відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки процесуальний строк розгляду справи законодавчо продовжено на час дії карантину, а тому розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень  ГПК України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 11.06.2020 з`явився представник скаржника. 
Відповідач-1 та відповідач-2 в судове засідання 11.06.2020 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження. 
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась,  дійшов висновку, що неявка представників відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 
Представник скаржника в судовому засіданні 11.06.2020 підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині  відмови в задоволених позовних вимог в сумі 42326,62 грн., що складається з суми нарахованих і несплачених процентів 19260,18 грн. та пені за несвоєчасне погашення боргу в сумі 23066,44 грн. та прийняти у вказаній частині нове рішення, про задоволення позовних вимог, стягнувши солідарно з  Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" та ОСОБА_1 заборгованість за договором від 19.112014 за послугою "Кредитний ліміт", котра виникла станом на 21.05.2019 у розмірі 42326,62 грн, також скаржник просив суд судові витрати стягнути з відповідачів у справі солідарно.
Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу у встановленому поряду та визначені процесуальні строки - не подавали, просте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процессуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, та вірно встанвлено судом першої інстанції, 19.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" підписало заяву про відкриття поточного рахунку та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Згідно заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, ТОВ "ДК "АСМ"    приєдналось до Умов та правил надання банківських послуг (надалі     Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування та взяло на себе зобов`язання виконувати умови договору.
Згідно даного договору, на рахунок ТОВ "ДК "АСМ" №26007052739974 позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти у сумі 200 000, 00 грн., що довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів №08.7.0.0.0./190605105200 від 05.07.2019 та випискою по рух коштів на рахунку відповідачу-1.
05.09.2016 між позивачем (кредитором) та ОСОБА_1 (поручителем) укладений договір поруки № PorukaLimit1473083278198999005 (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "ДК "АСМ" (боржник) зобов`язань за договорами приєднання до: 
- розділу 3.11. Кредитний ліміт Умов та правил надання банківських послуг, далі      Угода 1), по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредити:
- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. "Угоди 1" - 30% (двадцять тридцять) річних для договорів забезпечених порукою, 34% (тридцять чотири) річних для договорів не забезпечених порукою;
- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. "Угоди 1" - 60% (шістдесят) річних для договорів забезпечених порукою, 68% (шістдесят вісім) річних для договорів не забезпечених порукою;
б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17. "Угоди 1" в розмірі 3% від суми перерахувань;
в) винагороди за використання Ліміту відповідно до 3.2.1.4.4. "Угоди 1" 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського Дня за попередній місяць.
г) кредиту в розмірі 140 000, 00 грн. (п`ять тисяч).
Якщо під час виконання "Угоди 1" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою 1" (в тому числі щодо збільшення розміру кредиту, процентної ставки, комісійної винагороди та інших зобов`язань за "Угодою 1") в розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження, повідомлення поручителя та укладення окремої угоди про такі збільшення з поручителем не потрібні.
- до розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг", що розміщені на офіційному сайті Банку у мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, "Угода 2", по сплаті :
а) процентної ставки за користування кредитом:
- За період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2 "Угоди 2" - 64% (шістдесят чотири) річних; 
б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у "Угоді 2"; 
в) кредиту в розмірі 130000.00 грн. ( десять тисяч ).
Якщо під час виконання "Угоди 2" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою 2" (в тому числі щодо збільшення розміру кредиту, процентної ставки, комісійної винагороди та інших зобов`язань за "Угодою 2") в розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження, повідомлення поручителя та укладення окремої угоди про такі збільшення з поручителем не потрібні.
Згідно із пунктом     1.2 договору поруки сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за "Угодою 1 та Угодою 2" в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів та інших платежів, всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" (відповідач-1) порушило зобов`язань за кредитним договором     в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків, у зв`язку із чим у відповідача-1 наявна заборгованість за кредитом у розмірі 174    467,20 грн., заборгованість за відсотками у сумі 19     260, 18 грн. та по пені      у сумі 23    066, 44 грн.
У зв`язку із викладеним позивач звертався до відповідачів з претензією № 41119К3В9S096 від 23.01.2019, яка залишена без відповіді та задоволення. 
Оскільки у відповідача-1 наявна заборгованість за договором банківського обслуговування б/н від 19.11.2014, з огляду на те, що виконання зобов`язання      за вказаним договором забезпечені порукою відповідача-2, позивач звернувся до суду про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитом у розмірі 174 467, 20 грн., за відсотками у сумі 19 260, 18 грн. та пені      у сумі 23    066, 44 грн.
З аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач, як кредитор, подав до господарського суду позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, встановив з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач, як кредитор, подав до господарського суду позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. 
Пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. 
Предметом за даним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкти господарювання. Крім цього, позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи, який зазначений стороною правочину в забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 (суб`єкта господарської діяльності). 
За таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 по справі №415/2542/15-ц.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно із ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із  ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності  іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Порядок надання кредиту за послугою кредитний ліміт на поточний рахунок регламентований розділом 3.2.1. Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідно до пункту 3.18.1.16 Умов (тут і далі - станом на час укладення договору) при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки, або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.
У відповідності до пункту 3.18.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта.
Кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди (пункт 3.18.1.3 Умов).
Згідно з пунктом 3.18.1.8 Умов проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки, або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").
Згідно із п. 3.18.2.1.4 Умов банк проводить обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта згідно з наступним порядком. При надходженні розрахункових документів клієнта в банк протягом операційного дня та відсутності грошових коштів на поточному рахунку клієнта, банк здійснює їх оплату відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг" в межах встановленого ліміту.
За результатами операцій, проведених за поточним рахунком клієнта протягом банківського дня, перед закриттям банківського дня на поточному рахунку клієнта може бути сформоване як кредитове сальдо (у випадку перевищення величини надходжень на поточний рахунок над величиною списань з поточного рахунку згідно з розрахунковими документами клієнта з урахуванням вхідного залишку на початок банківського дня), так і дебетове сальдо (у випадку перевищення величини списань з поточного рахунку згідно з розрахунковими документами клієнта над величиною надходжень на поточний рахунок з урахуванням вхідного залишку на початок банківського дня).
На виконання умов кредитного договору, позивач      надав      відповідачу-1 кредитний ліміт, що підтверджується довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів №08.7.0.0.0./190605105200 від 05.07.2019 та виписками про рух коштів з рахунку відповідача-1, які наявні в матеріалах справи. 
Згідно із випискою про рух коштів з рахунку відповідача-1  за період з 05.10.2018 по 05.06.2019 розмір неповернутого кредиту (кредитних коштів) становить 174 467, 20 грн.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до    ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, а також підтверджується наявними матеріалами справи, у відповідача-1 перед позивачем утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 174    467,20 грн., що підтверджується  виписками по рахунку відповідача-1 та розрахунком заборгованості, що свідчить про допущене відповідачем-1 порушення грошового зобов`язання з повернення заявлених до стягнення коштів та порушення ст. ст. 526, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України. При цьому, відомостей про незгоду із умовами надання грошових коштів не висувалось, доказів погашення відповідачем-1 заборгованості суду не подано.
Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, виконання зобов`язань за договором банківського обслуговування б/н від 19.11.2014 було забезпечене договором поруки № PorukaLimit1473083278198999005 від 05.09.2016, укладеним із ОСОБА_1 .
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судом першої інстанції, і не заперечувалось учасникам спору, Договором поруки передбачено, що поручитель поручається перед позивачем за виконання відповідачем-1      зобов`язань за договорами приєднання  - Угодою 1 та Угодою 2, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів та інших платежів, всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
При цьому, сторонами погоджено, що якщо під час виконання угоди зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується і обсяг відповідальності поручителя, то поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за угодою в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.
З урахуванням наведенного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту вказаних положень договору поруки, слідує, що поручитель надав згоду на збільшення своєї відповідальності у разі якщо зобов`язання особи за яку він поручився збільшується.
Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які вільні у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України. Вказане узгоджується з приписами ст. 559 Цивільного кодексу України, яка допускає можливість сторонам погоджувати відповідні умови договору поруки.
За таких обставин, відповідач-2, як поручитель, був обізнаний про збільшення кредитного ліміту за основним зобов`язанням, та у зв`язку із цим і зі збільшенням розміру відповідальності за договором поруки також.
Враховуючи умови договору поруки, наведені приписи    законодавства та встановлені у справі обставини, у поручителя (відповідача-2) виник солідарний обов`язок погасити заборгованість за кредитом, що становить 174    467, 20 грн.
Разом з тим, порука не є припиненою, зокрема, на підставі ст. 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України).
За приписами пункту 4.1. договору,     сторони погодили строк припинення поруки - 15 років після укладення цього договору поруки.
Враховуючи вище встановлені обставин, оскільки наявними в матеріалах справи  доказами підтверджено, що відповідач-1, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом та не виконав свої зобов`язання належним чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення   з відповідача-1 та відповідача-2, як поручителя, заборгованості у сумі 174    467,20 грн. - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У наведеній частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується.  
Також, рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині 42326,62 грн., що складається з суми нарахованих і несплачених процентів 19260,18 грн. та пені за несвоєчасне погашення боргу в сумі 23066,44 грн., і саме в цій частині скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції та просить його скасувати і прийняти у вказаній частині нове рішення, про задоволення позовних вимог, стягнувши солідарно з  Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК "АСМ" та ОСОБА_1 заборгованість за договором від 19.112014 за послугою "Кредитний ліміт", котра виникла станом на 21.05.2019 у розмірі 42326,62 грн. 
Суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснивши розгляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов наступних висновків. 
За змістом статті 634    Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріаламис прави, у заяві відповідача-1 про відкриття поточного рахунку на відкриття рахунку від 19.11.2014, процентна ставка, розмір комісії за використання ліміту - взагалі не зазначені, а також у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, комісії та            пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеними на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємну частину спірного договору.
При цьому, скаржник до матеріалів апеляційної скарги подав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2020 «Про затвердження Умов та Правил банківських послуг» з урахуванням змін, внесених наказом від 10.06.2014 № СП-2014-6780656 «Про актуалізацію Умов та Правил банківських послуг», чинних на момент приєднання відповідача до Умов, а також скрін-шот вебсайту банку станом на 19.11.2014, які скаржник просив приєднати до матеріалів справи та здійснити їх аналіз, як електронного доказу з огляду на приписи ст.ст. 13, 80, 96 Господарського процесуального кодексу України, шляхом огляду веб-сайту в мережі Інтернет.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України приймає подані скаржником документи в якості доказів по справі, як і здійснив їх огляд, проте, оцінивши в сукупності наявні матеріали справи, дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач-1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву    про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем-1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії за користування кредитним лімітом     та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Висновки суду першої інстанції у наведеній частині є обгрунтованими та не спростованими скаржником в розумінні ст. ст. 2, 14, 76-79 Господарського процесуального кодексу України. 
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, наявна в матеріалах справи роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції під час апеляційного провадження у справі. 
Крім того, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в контексті спірних правовідносин сторін підстави для застосування до правовідносин сторін правил частини першої    статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.11.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.06.2019). 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу-1 Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем-1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Крім того, надані скаржником Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої      вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії за використання ліміту, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, підстави для незастосування якої судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду спору - відсутні, оскільки як необхідність, так і можливість такого застосування норм права до спірних правовідносин сторін в контексті існуючого спору чітко визначена ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, при вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції, встановив за наслідками апеляційного розгляду справи, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не дають можливості визначити зміст волевиявлення сторін під час підписання анкети-заявки щодо встановлення відсотків у вигляді щомісячної комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому суд  вважає за необхідне застосувати принцип contra proferentem. 
Суд апеляційної інстанції наголошує, що доктрина сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав) визначає, що особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
У даному випадку, саме позивачем були впроваджені Умови та правила надання банківських послуг, як і встановлено необхідність підписання анкети - заявки в редакції позивача, а тому саме позивач з огляду на принцип contra proferentem, і повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю/невизначеністю відповідних умов.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача в частині солідарного стягнення  з відповідачів заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 19 260,18 грн. та пені у сумі 23 066,44 грн. за несвоєчасне виконання зобовязань з повернення наданих кредитних коштів - задоволенню не підлягають, а доводи скаржника у наведеній частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зроблені у рішенні суду першої інстанції. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що   доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні,  оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення  Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі № 910/8165/19  за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 дія рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі № 910/8165/19 була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і спір по суті вирішено апеляційною інстанцією та оскаржуване рішення підлягає залишенню в силі, а тому дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню. 

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                  
                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі № 910/8165/19  -  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі № 910/8165/19  - залишити без змін. 

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк". 

4. Матеріали справи № 910/8165/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
 Дата підписання повного тексту постанови: 02.07.2020. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                О.В. Тищенко