ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5414/20 Справа № 207/97/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на  ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року про відмову у забезпеченні позову
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа — АТ “СК “МЕГА-ГАРАНТ”, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
       Не погодившись з такою ухвалою,  ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги щодо забезпечення позову.
       В обґрунтування скарги зазначає, що ним заявлені вимоги про відшкодування матеріальних збитків, спричинених ДТП, тому вжиття заборони відчуження квартири відповідача забезпечить виконання можливого рішення суду.
       Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа — АТ “СК “МЕГА-ГАРАНТ, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. 
       Разом із позовом було подано заяву про його забезпечення, в якій заявник просив накласти заборону на відчуження будь-яким шляхом квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1998 року, виданого органом приватизації ДМК. 
       Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
       Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що захід забезпечення позову, який просить вжити позивач, не є співмірним із предметом спору, а сама заява не містить доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення, зокрема, шляхом заборони відчуження майна відповідача.
       Доводи апеляційної скарги про те, що вжиття заборони відчуження квартири відповідача забезпечить виконання можливого рішення суду, враховуючи майнові вимоги позову, підлягають відхиленню, оскільки предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є відшкодування шкоди, що не є спором про право на нерухоме майно, що знаходиться у власності чи користуванні відповідача. 
Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Однак матеріали справи не містять вартості майна, яке належить відповідачу та яке позивач просить заборонити відчужувати, станом на час розгляду заяви, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості оцінити співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 33 019,04 грн.
Метою забезпечення позову, згідно ст.149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Разом з тим, забезпечення позову як заборона на відчуження може призвести до безпідставного обмеженням права власності не тільки відповідача, а й третіх осіб, які не є учасниками справи, з огляду на те, що згідно з відповіддю ОКП “Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації” № 1428 від 20.12.2019 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1998 р., виданого Органом приватизації ДМК.
       Тобто зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності двом особам, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без виділення часток кожного, тому суд не може порушити права іншої особи щодо володіння та користування своєю власністю, а саме ОСОБА_3 . 
       З огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції щодо відмови у задоволені заяви про забезпечення позову відповідає вимогам законності, порушень норм процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова