Справа № 461/1229/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/2061/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,
за участі в судовому засіданні заінтересованої особи ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , представниці заявниці ОСОБА_3 – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Романюка В.Ф. від 06 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового наказу від 24.02.2020 року винесеного у справі №461/1229/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, за нововиявленими обставинами, -
               в с т а н о в и л а : 
ухвалою Галицького районного суду від 6 липня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд судового наказу від 24.02.2020 року винесеного у справі №461/1229/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, за нововиявленими обставинами, задоволено. Скасовано судовий наказ Галицького районного суду м.Львова від 24.02.2020 року винесеного у справі №461/1229/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття та закрито провадження у справі. Роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.
Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу і постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Вважає дане рішення незаконним, необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_3 не надала суду жодного доказу, яким обґрунтовувала подачу своєї заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Ні довідки з місця проживання, ні характеристики з місця навчання сина, ні підтвердження наявності спору між батьками протягом всього розгляду справи подано не було. Заперечує факт проживання сина - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він ніколи не проживав за цією адресою ні з ОСОБА_3 ні з її батьками. Зазначає, що ОСОБА_3 свідомо ввела і продовжує вводити суд в оману для власної вигоди. Звертає увагу, що твердження ОСОБА_3 з приводу того, що він чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною не відповідають дійсності, так само як не відповідає дійсності її слова з приводу того, що він самовільно визначив місце проживання дитини. Також вказує, що самі по собі заяви ОСОБА_3 до Галицького ВП ГУНП у Львівській області зовсім не свідчать про факт порушень закону з його боку, це все лише вигадки, які в ході перевірки не знайшли свого підтвердження і не мали наслідком жодного процесуального рішення. Таким чином ОСОБА_3 намагається, в черговий раз, ввести суд в оману та скасувати законне рішення суду щодо сплати аліментів. Вважає, що в даному випадку суд не лише прийняв до розгляду докази подані із порушенням встановленого законодавством порядку, ще й виклав їх дослівно у своєму рішенні (ухвалі) та помилково, без жодного обгрунтування та жодного доказу встановив факт проживання малолітнього ОСОБА_5 в період лютого 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою, де його син ніколи не проживав. Крім того зазначає, що ОСОБА_3 подано докази на підтвердження обставин, які мають значення для справи та були встановлені судом внаслідок вчинення заявником певних дій після ухвалення рішення і з обставин, які ОСОБА_3 вважала нововиявленими не слід вважати такими.
В судове засідання заявниця ОСОБА_3 не з`явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за її відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси заявниці у судовому засіданні захищала представниця.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заінтересованої особи та його представниці на підтримання апеляційної скарги, представниці заявниці в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, додаткових пояснень, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.4 ч.1 ст. 161, ч.8 ст. 170, ч.1, п.1 ч.2 ст. 423, ст. 429 ЦПК України, та задовольняючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, виходив з того, що 24.02.2020 року Галицьким районним судом міста Львова видано судовий наказ №461/1229/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд зазначив, що даний судовий наказ видано відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, а тому його може бути переглянуто за нововиявленими обставинами. У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України. Суд вказав, що при зверненні ОСОБА_1 із заявою у ній було зазначено, що неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає із батьком та повністю знаходиться на його утриманні. Однак, в судовому засіданні ОСОБА_3 було зазначено, що на час звернення ОСОБА_6 із заявою в суд, а також на час видачі Галицьким районним судом міста Львова судового наказу від 24.02.2020 року дитина - ОСОБА_5 , не проживав постійно з батьком, натомість проживав з матір`ю - ОСОБА_3 та її батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Більше того, ОСОБА_7 самовільно встановлено місце проживання дитини з ним, переховує дитину від ОСОБА_3 . Як зазначила ОСОБА_3 , вона протягом весни 2020 року знаходилась в Польщі і не могла повернутись в Україну у зв`язку з карантином, і неможливістю фізичного доїзду до кордону. В цей час ОСОБА_1 не відповідав на дзвінки, відмовлявся передавати слухавку дитині, не допускав матір ОСОБА_3 , бабусю дитини, до побачень з дитиною. Після того, як ОСОБА_3 в`їхала в Україну, і пробула в самоізоляції 2 тижні, а саме після 07.06.2020 року, вона намагається різними способами побачитись з дитиною і погодити з ОСОБА_1 подальше місце проживання дитини, однак він чинить їй сильний супротив, що стверджується заявами заявника в Галицький ВП ГУ НП у Львівській області. ОСОБА_3 ще жодного разу не змогла поспілкуватись з сином, перший раз, коли вона приїхала зустрітись з сином, 07.06.2020 року, він не відчиняв двері квартири, поки не приїхала поліція, а після цього завдав їй тілесних ушкоджень. Також, 15.06.2020 року в квартиру, де проживає відповідач за адресою: АДРЕСА_2 , приходили працівники Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, однак він відмовився забезпечити контакт матері з дитиною. Суд вважав, що зазначена обставина не була відома суду на момент видачі наказу та могла вплинути на юридичну оцінку обставин судом при видачі наказу. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а судовий наказ - скасуванню. Разом з тим, оскільки між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання, суд вважав за необхідне роз`яснити право на звернення до суду із вимогами в порядку позовного провадження.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені та оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.
24.02.2020 року Галицьким районним судом міста Львова видано судовий наказ №461/1229/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
       23.03.2020 ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою (інший учасник справи – ОСОБА_1 ), у якій просила скасувати судовий наказ Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2020 року у справі №461/1229/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття та закрити провадження у справі. 
Заяву мотивувала тим, що 24.02.2020 року Галицьким районним судом міста Львова було видано судовий наказ №461/1229/20 про стягнення з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.Заява про видачу такого наказу була подана ОСОБА_1  11.02.2020 року. У заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину він посилається на те, що син  ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 -  ОСОБА_5 , на момент подання заяви проживав з батьком та знаходився на його утриманні. І відповідно  ОСОБА_1 , у зв`язку з такими обставинами, має право на стягнення аліментів на утримання дитини.Проте, на час звернення ОСОБА_6  із заявою в суд, а також на час видачі Галицьким районним судом міста Львова судового наказу від 24.02.2020 року дитина -  ОСОБА_5 , не проживав постійно з батьком, натомість проживав з матір`ю -  ОСОБА_3 та її батьками за адресою:  АДРЕСА_1 .Їхній син є учнем 3-А класу з поглибленим вивченням англійської мови початкової школи №4 Львівської міської ради, куди його переважно завжди відвозить і забирає бабуся, матір ОСОБА_3 .Заявник зазначає, що ОСОБА_1  як доказ на підтвердження того, що син нібито постійно проживає з ним було подано в суд Довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 31.01.2020 року. Однак з цієї довідки випливає лише факт реєстрації місця проживання дитини, а не фактичного проживання.Тобто, на момент видачі Галицьким районним судом міста Львова судового наказу від 24.02.2020 року про стягнення з  ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у справі №461/1229/20 існували обставини, що є підставою для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами. Ця обставина є такою, що має істотне значення та безпосередньо впливає на вирішення питання про видачу судового наказу у справі №461/1229/20, тому просила заяву задоволити.
Відповідно до ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Відповідно до п.п. 3, 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» (що регулює схожі за своїм змістом правовідносини), нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК. Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Також, із практики ЄСПЛ вбачається таке:
«42. Суд повторює, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],  №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).
43. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).
44. Ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), №. 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), № 19960/04, п. 46). Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.» (вказане є цитатою рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» (заява №4994/04) від 9.06.2011 року)».
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювались судом у процесі розгляду справи (пункт 2 частини четвертої статті 423 ЦПК України).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 у своїй заяві посилається на те, що на час звернення ОСОБА_6 із заявою в суд, а також на час видачі Галицьким районним судом міста Львова судового наказу від 24.02.2020 року дитина – ОСОБА_5 , не проживав постійно з батьком, натомість проживав з матір`ю – ОСОБА_3 та її батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Їхній син є учнем 3-А класу з поглибленим вивченням англійської мови початкової школи №4 Львівської міської ради, куди його переважно завжди відвозить і забирає бабуся, матір ОСОБА_3 . Зазначала, що ОСОБА_1 як доказ на підтвердження того, що син нібито постійно проживає з ним було подано в суд Довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 31.01.2020 року. Однак з цієї довідки випливає лише факт реєстрації місця проживання дитини, а не фактичного проживання. Також, у своїх додаткових поясненнях заявниця вказувала на те, що ОСОБА_7 самовільно встановлено місце проживання дитини з ним, переховує дитину від матері. Матері дитини протягом весни 2020 року знаходилась в Польщі і не могла повернутись в Україну у зв`язку з карантином, і неможливістю фізичного доїзду до кордону. В цей час ОСОБА_1 не відповідав на дзвінки, відмовлявся передавати слухавку дитині, не допускав матір ОСОБА_3 , бабусю дитини, до побачень з дитиною. Після того, як ОСОБА_3 в`їхала в Україну, і пробула в самоізоляції 2 тижні, а саме після 07.06.2020 року, вона намагається різними способами побачитись з дитиною і погодити з ОСОБА_1 подальше місце проживання дитини, однак він чинить їй сильний супротив, що стверджується заявами заявника в Галицький ВП ГУ НП у Львівській області. До сьогоднішнього дня ОСОБА_3 ще жодного разу не змогла поспілкуватись з сином, перший раз, коли вона приїхала зустрітись з сином, 07.06.2020 року, він не відчиняв двері квартири, поки не приїхала поліція, а після цього завдав їй тілесних ушкоджень. Також, 15.06.2020 року в квартиру, де проживає ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , приходили працівники Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, однак він відмовився забезпечити контакт матері з дитиною.
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що дійсно між сторонами на даний час існують судові спори щодо визначення місця проживання дитини, усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування з дитиною, які ініційовані заявницею.
Однак, заявницею по суті було отримано та подано суду нові докази по справі, які подані для встановлення нових обставин, по суті для зміни тих, що були встановлені судом у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву.
Так, заявниця після видачі судового наказу 24.02.2020 року здійснила ряд звернень у різні органи з приводу неправомірних, на її думку, дій її чоловіка стосовно неї та їх неповнолітнього сина (червень-липень 2020 року) та такими зверненнями та реагуванням відповідних органів на них мотивує наявність спору між нею та ОСОБА_1 з приводу визначення місця проживання дитини, усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування з дитиною та такі обставини вважає нововиявленими та такими, що є підставою для скасування судового наказу, як і інші обставини, а саме її твердження про проживання дитини та час видачі судового наказу з нею (заяви, звернення та відповіді-реагування на такі а.с. 75-89).
Фактично заявницею подано докази на підтвердження обставин, які мають значення для справи та були встановлені судом, внаслідок вчинення заявницею певних дій після ухвалення рішення.
Також, із матеріалів справи вбачається, що наведені у заяві обставини були відомі заявниці на час видачі судового наказу, що у свою чергу свідчить про відсутність однієї з обов`язкових ознак нововиявлених обставин, а саме те, що ці обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.
Навіть якщо припустити, що вказані обставини дійсно стосуються спору, що розглянутий та не були встановлені судом під час її розгляду, то заявницею не наведено жодних мотивів чому такі не могли бути відомі на час розгляду справи.
При цьому колегія суддів враховує, також, і те, що ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на одну дитину відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (ч.7 ст.170 ЦПК України).
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення заяви.
Зважаючи на вказане, обставини, які заявниця вважала нововиявленими не слід вважати такими і відповідно судом першої інстанції помилково задоволено таку заяву.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявниця не можуть бути підставою для скасування судового наказу у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.
Тому, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без врахування обставин, що мають значення та вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 439/1155/18.       
Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити, оскаржувану ж ухвалу слід скасувати, як таку, що не відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
       Ухвалу Галицького районного суду від 06 липня 2020 року – скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви  ОСОБА_3 про перегляд судового наказу від 24.02.2020 року винесеного у справі №461/1229/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, за нововиявленими обставинами – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

       Повний текст постанови складено 15.09.2020 року.

        Головуючий :                  Я.А. Левик
       Судді:                  Р.В. Савуляк 
                                                                                        М.М. Шандра