Справа  №752/11214/20                                           Головуючий в суді І інстанції - Дідик М.В.
Провадження  №33/824/3244/2020                                                       Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
10 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушенні за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 29.05.2020 року о 21 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Набережно-Корчуватській, 56/66, керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що він не погоджується з постановою суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, працівниками поліції його було безпідставно зупинено. Співробітники поліції не змогли пояснити причину зупинки його транспортного засобу, звертаючись до нього поліцейський не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не пред`явив на його вимогу службове посвідчення, не надавши можливість ознайомитися з викладеною у ньому інформацією.
Апелянт вказує, що відношення поліцейських до нього було завідомо упереджене, саме тому він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів. У матеріалах справи також відсутнє направлення, отже можливість проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я надана йому не була. У протоколі також не чітко сформульована суть адміністративного правопорушення. 
Також, у протоколі зазначені двоє свідків, які не знаходились на тому місці ні під час зупинки його транспортного засобу, ні під час складання протоколу, ні під час пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, ні при інших діях. Факт відсутності цих свідків зафіксований на нагрудну камеру працівника поліції. Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надавали показання в судовому засіданні. Транспортний засіб яким він пересувався був неправомірно відправлений на штрафмайданчик. 
 
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав, однак надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги п.п.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.
Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
У суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Пояснив, що його зупинили працівники поліції за порушення рядності. Він запитав докази його порушення. Після чого поліцейські заявили йому що в нього ознаки алкогольного сп`яніння. Він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а чекав моніторингову групу, яку викликав по телефону за номером 102. Бажав пройти огляд на стан сп`яніння в їх присутності, оскільки вважав ставлення до нього упередженим.
Однак, до тверджень ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки вони спростовуються доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №538190 від 29.05.2020 вбачається, що ОСОБА_1 29.05.2020 року о 21 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Набережно-Корчуватській, 56/66, керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с.1).
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення в повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
При цьому, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та у найближчому закладі охорони здоров`я безпосередньо підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.05.2020 (а.с.2).
Вказані письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, вони в повній мірі узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом першої інстанції та не викликають сумнівів у їх достовірності. Тому доводи апеляційної скарги про те, що оскільки вказані свідки не були безпосередньо допитані в суді, а отже такі докази є недопустимими, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства.
Крім того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що при зупинці працівниками поліції було повідомлено її причину, при цьому ОСОБА_1 вів себе агресивно по відношенню до поліцейських. Працівниками поліції у ввічливій формі було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або ж проїхати до медичного закладу, в присутності двох свідків, однак він відмовився.
Будь-яких доказів вчинення неправомірних дій працівниками поліції по відношенню до ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано, а тому такі доводи апеляційної скарги суд вважає голослівними.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Доводи зазначені в апеляційній скарзі не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою, та повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року щодо  ОСОБА_1  - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль