ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 липня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №589/4112/17 
Номер провадження 22-ц/816/1422/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року в складі судді Литвинко Т.В., ухваленого у м. Шостка, -

в с т а н о в и в :

29 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , вимоги якого 24 червня 2016 року уточнив та просив визнати його особистою власністю як фізичної особи-підприємця нежитлове приміщення аптеки площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_1 ; залишити йому у власність житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 622,4 кв.м по АДРЕСА_1 та земельну ділянку (кадастровий номер 5925384200:02:002:0165) площею 0,1183 га по АДРЕСА_2 ; залишити у власності ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; передати ОСОБА_2 у власність легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що на час розірвання шлюбу з відповідачкою домовленості щодо поділу спірного майна, яке набуте у шлюбі, не досягнуто. Зазначає, що приміщення аптеки було збудоване ним за кошти, які були накопичені від підприємницької діяльності, а тому вважає це нерухоме майно та земельну ділянку своєю особистою власністю.
16 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про реальний поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; нежитлове приміщення аптеки площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0738 га з цільовим призначенням - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1183 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 ; незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем, гостинним будинком з лазнею та господарськими будівлями, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1183 га адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, заявниця просила визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок площею 622,4 кв.м з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь 790444,50 грн. різниці вартості часток у спільному майні.
Зустрічний позов мотивовано тим, що спірне майно було набуте у шлюбі, є спільним сумісним, а тому має бути поділено порівну, оскільки домовленості щодо його поділу у інший спосіб з відповідачем не досягнуто.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на триповерховий житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 622, 4 кв.м, житловою площею 288,1 кв.м. з господарчою спорудою Г-2, Г-3.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 61,8 кв.м., житловою - 36,1 кв.м. та право власності на легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості присудженого майна у розмірі 1537326,75 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер 5911000000:05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 м.кв. по АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер 5911000000:05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1183 га (кадастровий номер 5925384200:02:002:0165) за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1183 га (кадастровий номер 5925384200:02:002:0165) за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5011,20 грн.
В іншій частині у задоволенні позовів відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року в частині визнання за ним та  ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 м.кв. та по 1/2 

частини земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер 5911000000:05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про поділ цього майна, залишивши нежитлове приміщення аптеки та земельну ділянку в особистій власності заявника.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право на неї виникло 03 квітня 2009 року, а зареєстроване було 31 січня 2015 року. До того ж, приміщення аптеки, розташоване на цій земельній ділянці, було введено в експлуатацію 20 вересня 2007 року, тобто до набуття у власність земельної ділянки, а тому у відповідачки не могло виникнути право на частку земельної ділянки навіть у разі визнання за нею права власності на частину приміщення аптеки. Крім того, половину площі цієї ділянки фактично займає житловий будинок, право власності на який визнано за заявником, а тому якщо і здійснювати поділ земельної ділянки, то частка відповідачки була б не більше, ніж 1/5 її частини. Також звертає увагу апеляційного суду на те, що житловий будинок, який реконструйовано у аптеку, було придбано 30 березня 2001 року, а шлюб з відповідачкою, яка на той час була студенткою, укладено 18 листопада 2000 року, що свідчить про використання особистих коштів, накопичених від підприємницької діяльності, для придбання та подальшої реконструкції будинку у аптеку. Таким чином, на думку заявника апеляційної скарги, аптека та земельна ділянка набуті ним за особисті кошти, а тому не підлягають поділу.
В іншій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Рязанця А.А., представників ОСОБА_2 - адвокатів Кирилкіна Р.О., Мирославського С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2000 року сторони уклали шлюб, який на підставі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2017 року було розірвано (т. 1 а.с. 4).
У період перебування у шлюбу, 31 березня 2001 року, ОСОБА_1 придбав житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 114).
Крім того, рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 02 липня 2002 року № 144 ОСОБА_1 дано дозвіл на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1476 га по АДРЕСА_1 для будівництва аптеки та майстерні по ремонту автомобілів (т. 1 а.с. 115).
На підставі рішення Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 30 серпня 2002 року № 194 ОСОБА_3 став власником земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер 5911000000:05:004:0266) з призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 206), державна реєстрація якої здійснена 03 квітня 2009 року (т. 1 а.с. 206, 207). Вартість земельної ділянки становить 141500 грн. згідно з висновком судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи від 28 грудня 2018 року (т. 2 а.с. 2-11).
Згідно з Актом Державної приймальної комісії від 20 вересня 2007 року прийнято в експлуатацію реконструйований під аптеку житловий будинок по АДРЕСА_1 . Також у вказаному акті зазначено, що будівельні роботи розпочались у 2003 році, а закінчились 01 вересня 2007 року (т. 1 а.с. 116).
Право власності на реконструйоване приміщення аптеки площею 141,9 кв.м по 
 
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 набув 14 листопада 2007 року, його вартість склала 481750 грн. згідно зі звітом про незалежну оцінку від 20 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 14, 16, 17-18).
Крім того, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 також розташований триповерховий житловий будинок з мансардою та вбудованим гаражем загальною площею 622,4 кв.м, право власності на який за ОСОБА_1 зареєстровано 09 вересня 2010 року. Ринкова вартістю будинку становить 2347000 грн. (т. 1 а.с. 12, 13, т. 2 а.с. 2-11).
Як зазначалось вище, у зустрічних позовних вимогах відповідачка ОСОБА_2 визнала право ОСОБА_1 на житловий триповерховий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .
Вирішуючи спір в частині поділу приміщення аптеки та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказане нерухоме майно набуте подружжям ОСОБА_3 під час шлюбу. При цьому, суд першої інстанції вказав, що доводи позивача про набуття у власність житлового будинку (реконструйованого у аптеку) за власні кошти, накопичені від підприємницької діяльності, є недоведеними. Зокрема, позивач не довів, що реконструкція будинку в аптеку відбувалась за рахунок коштів від продажу у березні 2005 року його особистої квартири, тим більше, що будівельні роботи по реконструкції розпочаті у 2003 році. Також суд зазначив, що спірна земельна ділянка також підлягає поділу з огляду на положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, згідно яких, якщо на належній одному із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині судового рішення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.
Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України).
Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
Згідно зі ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.
Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.
Наведене, як правильно вказав суд першої інстанції, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15.
Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 61 СК України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
Вирішуючи спір в частині поділу нежитлового приміщення аптеки та земельної ділянки, розташованих по  АДРЕСА_1 , суд першої інстанції правильно встановив, що це нерухоме майно було набуте позивачем ОСОБА_1 під час шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя і лише формально зареєстроване на ім`я позивача як на фізичну особу, а тому це майно є їх спільною власністю та підлягає поділу. При цьому, позивачем не доведено належними доказами, що спірне нерухоме майно було набуте виключно за кошти, накопичені ним від підприємницької діяльності і не в інтересах сім`ї.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що 

належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).
Отже, встановивши, що у період з 18 листопада 2000 року по 17 листопада 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що нежитлове приміщення аптеки площею 141,9 кв.м та земельна ділянка площею 0,0738 га (кадастровий номер 5911000000:05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, розташовані по АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому це нерухоме майно та земельна ділянка підлягають поділу шляхом визнання за кожним зі сторін права власності на 1/2 частину цього майна.
Відповідно до положень ст. ст. 57, 60 СК України в редакції станом на 03 квітня 2009 року, тобто на час набуття у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки (т. 1 а.с. 206), остання визнавалась спільним майном подружжя.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що аптека ним була придбана за його особисті кошти, накопичені від підприємницької діяльності, не 

заслуговують на увагу, оскільки заявник апеляційної скарги як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані обставини, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Факт розташування на спірній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , крім нежитлового приміщення аптеки, триповерхового житлового будинку, право власності на який рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року визнано за ОСОБА_1 , на правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині судового рішення не впливає. Зокрема, рішення суду в частині визнання за позивачем права на триповерховий житловий будинок апеляційним судом не переглядається. До того ж, колегія суддів звертає увагу, що цільове призначення спірної земельної ділянки, право власності на яку позивач набув під час шлюбу, не змінювалось (1.11.3 - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг), а визнання відповідачкою ОСОБА_2 права позивача на зведений на цій ділянці житловий будинок не свідчить про визнання також і права на земельну ділянку, розташовану під будинком, цільове призначення якої не змінювалось.
Доданий апелянтом до апеляційної скарги витяг з кадастрового плану земельної ділянки, на який апелянт посилається в апеляційній скарзі, як доказ колегією суддів не приймається, оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подати його до суду першої інстанції, даний доказ не досліджувався судом першої інстанції, а апеляційний суд перевіряє рішення суду в межах доказів, наданих сторонами в суді першої інстанції. Крім того, площа земельної ділянки, що зображена на витязі складає 0,0811 га, а площа спірної земельної ділянки згідно державного акту 0,0738 га (т. 1 а.с. 206).
Тому твердження апелянта про те, що на визнаній судом за ОСОБА_2 1/2 частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 розміщена частина належного йому триповерхового будинку ґрунтуються на припущеннях останнього. Судом визнані за сторонами лише ідеальні частки і реальний розподіл не проводився.
Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні первісних вимог позову та задоволення зустрічного позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але

може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21 липня 2020 року.

Головуючий В.І.Криворотенко

Судді: Т.А. Левченко

С.С.Ткачук