РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 567/1002/19
Провадження № 22-ц/4815/786/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи: 

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув в порядку письмового провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. на заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2020 року, ухвалене в складі судді Пацко Д.В., у смт. Гоща, у справі № 567/1002/19,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 12.07.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 29750,15 гривень на картковий рахунок зі сплатою відстків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, 31.07.2019.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
В порушення умов кредитного договору відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 15.07.2019 року, виникла заборгованість в сумі 89840,45грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 28954,98 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 20859,74 грн., заборгованості за пенею та комісією – 38120,27; штраф – 1905,46 грн.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 89840,45 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою №б/н від 12.07.2016 року кредитним договором №б/н від 20.05.2009 року  в розмірі 28954,98 грн. та 619,12 грн. судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках та неустойці (штраф) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача. Покликається на незастосування судом постанов Верховного Суду у аналогічних справах та просить апеляційний суд оцінити надані докази та правові висновки зазначенні у постановах Верховного Суду.
Вважає, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позову щодо стягнення відсотків та штрафу за користування кредитом, не оцінив усіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявної заборгованості відповідача та її розміру, неповно та не всебічно з`ясував обставини справи, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права.
Звертає увагу суду, що підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах та узгодили усі умови договору в тому числі відсоткову ставку.
Вважає, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом та пенею.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд враховує, що правовідносини сторін засновані на письмовій документарній формі, докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.
12.07.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н відповідно до якої відповідачу наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення у розмірі 29750,15 гривень з кінцевим терміном повернення 31.07.2019. (а.с.6)
За розрахунком банку станом на 15.07.2019 року, виникла заборгованість в сумі 89840,45грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 28954,98 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 20859,74 грн., заборгованості за пенею та комісією – 38120,27; штраф – 1905,46 грн.
За вказаним розрахунком, проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками до 24% річних .
У Генеральній угоді зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця Угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.
До договору банк додав витяг з Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку .
Суд першої інстанції дійшов висновку, про порушення відповідачем умов договору та про необхідність стягнення з неї основної заборгованості за кредитним договором у розмірі 28954,98 грн. 
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції дійшов помилкового висноку про відсутність правових підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки, штрафу та можливість нарахування банком заборгованості за відсотками за користування кредитом та неустойкою.
З таким висновком апеляційний суд не погоджується з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У п.2.1 Генеральної угоди про реструктизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н  від 12.07.2016, яка підписана ОСОБА_1 , передбачено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надає Позичальнику строковий кредит в сумі 29750,15 гривень на строк 36 місяців з 12.07.2016 по 31.07.2019 у вигляді кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання Позичальника повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки.
П.2.2 Угоди при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах більше ніж на 31 день по зобов`язаннях строк яких не настав. Сторони погодили, що строк повернення кредита рахується на 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованність по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1905.46 грн.
Таким чином, у цій справі сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2 % на місяць та штраф у фіксованому розмірі.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, комісію, а також штраф.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Отже, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафом скасувати, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 24% річних. 
Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість за процентами складає 20859,74 грн.; штраф -1905,46 грн.
Відповідачем не було спростовано розрахунків банку щодо заборгованості за вказаними процентами та штрафом, які передбачені у підписаній ним Генеральній угоді, що було його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуванній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком суду щодо відмови у стягненні заборгованості за пенею та комісією в сумі 38120,327 грн. за таких підстав.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до  ОСОБА_1 , як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення штрафу.
Не можна погодитись з розрахунком заборгованості й в частині включення до нього комісії з таких підстав.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк чи споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги на вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплачувала комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.
Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені позивачем у цій справі підлягають перерозподілу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. задовольнити частково.
Заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2020 року 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та штрафів скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та штрафу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 20859,74 грн. заборгованності за відсотками за користування кредитними коштами та 1905,46 грн. штрафу.
У решті рішення суду залишити без зміни.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1077,39 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2020 року.

Головуючий :

Судді :