Ухвала
Іменем України
25 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 530/1720/16
провадження № 61-11395ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2020 року в справі за заявою приватного підприємства «Агроекологія»про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочину недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія» (далі - ПП «Агроекологія»), третя особа - відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочину недійсним - до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ПП «Агроекологія» на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року.
Не погодившись з даною ухвалою районного суду, ПП «Агроекологія» оскаржило її в апеляційному порядку.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2020 року у відкритті апеляційного провадження у справі № 530/1720/16-ц за апеляційною скаргою ПП «Агроекологія» на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року відмовлено. 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга ПП «Агроекологія» на ухвалу суду подана поза межами строків, встановлених законом, та заявник не скористався правом на подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного ним строку.
01 серпня 2020 року ПП «Агроекологія» звернулося через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2020 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалу апеляційного суду про залишення поданої підприємством апеляційної скарги без руху 
ПП «Агроекологія» не отримувало, у порушення пунктів 14, 15 Перехідних положень ЦПК України апеляційним судом не вручено заявнику відповідну ухвалу у паперовій формі, посилаючись при цьому на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 березня 2019 року у справі 
№ 530/1655/16-ц, а також позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, відповідно до якої повернення апеляційної скарги можливе лише у випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху. 
Також, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену 
у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц, та позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, ПП «Агроекологія вказує, що повернута повістка 
із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» не є належним способом повідомлення сторони про розгляд справи, тобто не можна вважати, що підприємство було належним чином повідомлене про залишення апеляційної скарги без руху, враховуючи, що надіслана судом кореспонденція (копія ухвали про залишення без руху) повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 
2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не                є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 
2004 року).
При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року). 
Оскільки апеляційна скарга подана 18 травня 2020 року, то апеляційний суд керувався нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року з наступними змінами.
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 
2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Під час вирішення питання про відповідність апеляційної скарги 
ПП «Агроекологія» на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року нормам цивільного процесуального законодавства, апеляційним судом було встановлено, що апеляційну скаргу надіслано на адресу апеляційного суду 18 травня 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено вмотивованих підстав щодо поважності причин його пропуску, а також заявником не додано копії скарги відповідно до кількості учасників справи; оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору; доказів, що підтверджує дату отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом - протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
За нормами пункту 2 частини другої статті 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано ПП «Агроекологія» строк для усунення зазначених недоліків та звернення з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали апеляційного суду.
Вказана ухвала суду надіслана ПП «Агроекологія» на зазначену ним у апеляційній скарзі адресу рекомендованим листом з повідомленням. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 
ПП «Агроекологія» від одержання вищевказаної ухвали апеляційного суду відмовилося. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулася на адресу апеляційного суду 06 липня 2020 року.
Окрім того, 05 червня 2020 року копія вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції направлена на електронну пошту заявника - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену в апеляційній скарзі та на офіційну електронну адресу підприємства - agroecologia@i.ua.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
За змістом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, керуючись положеннями вказаних норм цивільного процесуального закону, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ПП «Агроекологія» подало апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного процесуальним законодавством, та у визначений судом строк не скористалося правом на подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного ним строку. 
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду виходячи з такого.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПП «Агроекологія» зобов`язане було самостійно виконати вимоги пункту 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України і надати докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі, на виконання вимог пункту 2 частини другої 
статті 356 ЦПК України, з метою забезпечення можливості листування із судом та отримання процесуальних документів, представник заявника, крім іншого, вказав адресу електронної пошти, на яку апеляційний суд і направив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху одночасно з надісланням копії такої ухвали за адресою місцезнаходження заявника. 
Апеляційний суд вчинив усі можливі процесуальні дії, передбачені процесуальним законом, направивши на адресу ПП «Агроекологія» копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення заявника та його представника про вчинення ним відповідної процесуальної дії.
Слід також зазначити, що сторони, зокрема особа, яка подала апеляційну скаргу, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення ЄСПЛ 
від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»), тоді як 
ПП «Агроекологія», обґрунтовуючи касаційну скаргу, не наводить причин, чому, звернувшись 18 травня 2020 року до апеляційного суду з апеляційною скаргою, протягом двох місяців, до 31 липня 2020 року, коли апеляційним судом було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «Агроекологія», не цікавилось станом розгляду цієї апеляційної скарги. 
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом пунктів 
14, 15 Перехідних положень ЦПК України у зв`язку з відмовою апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги з пропуском строку та неподанням ПП «Агроекологія», у визначений судом строк, обґрунтованого клопотання про поновлення даного строку, у той час як заявнику не було апеляційним судом вручено копію відповідної ухвали в паперовій формі, а лише надіслано таку ухвалу на адресу вказаної у скарзі електронної пошти, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, оскільки апеляційним судом було дотримано положень процесуального закону та вжито всіх необхідних заходів для належного повідомлення заявника.
Посилання заявника у касаційній скарзі на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 530/1655/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, не заслуговують на увагу, оскільки вони прийняті в справах за інших фактичних обставин, які не є аналогічними даній справі.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2020 року в справі за заявою приватного підприємства «Агроекологія» про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочину недійсним.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	М. Є. Червинська  	
   	С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун