КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 760/22841/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7700/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Шереметьєва Л.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                Нежура В.А.,
судді                                     Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом згідно з яким просило: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2013 у розмірі 68 127,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 25.10.2013 ОСОБА_1 підписала з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримала кредит на суму 27 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 15.07.2019 утворилася заборгованість у розмірі 68 127,00 грн.
Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.
При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», підписання відповідачем договору від 25.10.2013 є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.
Але, в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував та станом на 25.10.2013 мала заборгованість за договором у загальному розмірі 68 127,00 грн., з яких: 23 408,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17 575,35 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 22 662,12 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 760,54 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - фіксована частина; 3 220,33 грн. - процентна складова. (а.с. 1-3).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2020 у задоволені позову відмовлено (а.с. 129-130зв.).
В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що дії з користуванням кредитними коштами та погашення заборгованості свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування, що відображено у розрахунку заборгованості. Сума пред`явлена до стягнення у повній мірі відповідає сумі використаних відповідачем та не повернених кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів у повному обсязі (а.с. 133-138).
Відзиву від відповідача не надходило.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2012 відповідач підписав Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн., який у подальшому було збільшено до 27 000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 14, 49).
У заяві зазначено, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.
До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 16-30).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15.07.2019 становить 68 127,00 грн., з яких: 23 408,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17 575,35 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 22 662,12 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 760,54 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - фіксована частина; 3 220,33 грн. - процентна складова (а.с. 50-119).
Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З наданої анкети-заяви вбачається, що вона заповнена рукописним способом із зазначенням інформації про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я».
Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (картка «Універсальна», картка класа Gold, ідентифікація з паспортом, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка), а також суму бажаного кредитного ліміту.
З наданої Анкети-заяви розділу «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» не вбачається яку саме картку виявив бажання отримати відповідач, оскільки навпроти запропонованих видів карток не стоїть жодної відмітки.
Однак, з наданої банком виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалась грошовими коштами, зокрема здійснювала перекази коштів на інші картки, оплачувала товари та послуги, знімала  готівкові кошти в банкоматі, поповнювала мобільний рахунок, при цьому заборгованість, яка виникла у зв`язку із користуванням кредитними коштами, погашалася частково, а відтак суд зобов`язаний був перевірити якими грошовими коштами користувалася відповідач та наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 530, 1049 ЦК України.
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.
Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок.
Разом з цим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 24.08.2013 позивачем до тіла кредиту зараховувалися нараховані та не погашені проценти за користування кредитом та пеня за несвоєчасність сплати боргу, у зв`язку із чим був сформований прострочений кредит, який у подальшому збільшувався на розмір нарахованих та не сплачених процентів за користування кредитом та пені. Вказані дії позивача суперечать положенням ст. 1054 та 1049 ЦК України.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Також у заяві не зазначений вид платіжної картки, яку видано відповідачу, що позбавляє можливості визначити, як належний доказ, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містять різні тарифи, в залежності від виду кредитної картки, виданої позичальнику.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем розміру пені та штрафів при укладенні договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання у розмірі 22 662,12 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн у розмірі 760,54 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 3 220,33 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають.
При вирішені даної справи колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019, згідно якого витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 408,66 грн., а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 660,05 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 990,08 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 1 650,13 грн. судового збору.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість в сумі 23 408 (двадцять три тисячі чотириста вісім),66 грн. - заборгованість за тілом кредиту.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 )на користь Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) 1 650,13 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       С.В. Лівінський