Ухвала       
 
29 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 352/2255/19
провадження № 61-11055ск20 
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України, яка підписана представником Шикеринець Лілією Михайлівною, на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Державна казначейська служба України засобами поштового зв`язку 24 липня 2020 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Шикеринець Л. М. , на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 04 серпня 2020 року указані недоліки було усунуто.
 
У клопотанні, яке містить у касаційній скарзі, Державна казначейська служба України просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що копію постанови апеляційного суду Державна казначейська служба України отримала 26 червня 2020 року. На підтвердження вказаних обставин надано копію супровідного листа Івано-Франківского апеляційного суду від 22 червня 2019 року № 352/2255/19/13525/2020 про направлення учасникам справи копії оскарженого рішення. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 352/2255/19 становить розмірі 203 089 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 352/2255/19 є малозначною у силу вимог закону. 
 
Державна казначейська служба України у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами проігноровано судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі    № 199/6713/14-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 497/2885/15-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 158/2689/16-ц. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що вона може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи щодо не врахування правового висновку Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі    № 199/6713/14-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 497/2885/15-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 158/2689/16-ц підлягають перевірці, а тому наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Крім того, Державна казначейська служба України у клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, просить зупинити виконання рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, до закінчення його перегляду у касаційному порядку. Клопотання мотивоване порушенням норм матеріального та процесуального права.
 
Тлумачення частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України свідчить, що клопотання про зупинення виконання має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення. Проте до клопотання не додано будь-яких доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судових рішень. Тому, на підставі частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України, у задоволенні клопотання слід відмовити.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити Державній казначейській службі України строк на касаційне оскарження рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року. 
 
Відкрити касаційне провадження у справі № 352/2255/19.
 
Витребувати з Тлумацького районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 352/2255/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
 
У задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про зупинення виконання на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 02 листопада 2020 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                І. О. Дундар 
 
                                                                                                                   Є. В. Краснощоков 
 
                                                                                                  В. І. Крат