ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року 

м. Київ

справа № 810/1098/17

касаційне провадження № К/9901/36595/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 (суддя Виноградова О.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 (головуючий суддя -               Степанюк А.Г.; судді: Кузьменко В.В, Шурко О.І.) у справі № 810/1098/17 за позовом Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Гришка Руслана Юрійовича про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Колективне підприємство «Васильківська шкіряна фірма» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області та заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Гришка Руслана Юрійовича, в якому просило: визнати протиправними дії заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Гришка Руслана Юрійовича щодо прийняття наказу від 14.03.2017 № 446 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма»; визнати протиправним та скасувати наказ від 14.03.2017 № 446 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма». 
Київський окружний адміністративний суд постановою від 20.04.2017 у задоволенні позову відмовив. 
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.06.2017 залишив постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 без змін.
Колективне підприємство «Васильківська шкіряна фірма» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2017, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 19 Конституції України,    пунктів 77.1, 77.2 статті 77 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).  
При цьому наголошує на протиправності оскаржуваного наказу, а також звертає увагу на те, що головуюча суддя в суді першої інстанції діяла в інтересах відповідачів, оскільки витребовувала в останніх за власною ініціативою докази, клопотання про витребування яких жодна сторона не заявляла. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у Київській області від Державної фіскальної служби України отримано лист від 04.01.2017                № 107/7/99-99-14-03-01-17 «Про затвердження плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на І квартал 2017 року», до якого включено документальну перевірку позивача за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 тривалістю 20 днів.
З урахуванням наведеного на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75,             пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області 14.03.2017 прийнято наказ № 446 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма», який позивачем отримано 17.03.2017.
На підставі вказаного наказу за наслідками допуску посадових осіб Головного управління ДФС у Київській області до проведення контрольного заходу органом доходів і зборів проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, результати якої оформлено актом від 15.05.2017                       № 304/10-36-14-01-13/00307879.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Слід зазначити, що індивідуальним актом є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
У четвертому абзаці пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».
В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту його права, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
Вказаний висновок щодо застосування наведених норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ КОНСТРАКШН» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказу й податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи факт допуску позивачем посадових осіб податкового органу до проведення документальної планової виїзної перевірки на підставі наказу від 14.03.2017 № 446, а також реалізацію вказаного акта індивідуальної дії його застосуванням у вигляді складення акта від 15.05.2017 № 304/10-36-14-01-13/00307879, визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу в судовому порядку не забезпечить відновлення порушеного права Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма», а відтак підстави для задоволення позову відсутні. 
Щодо доводів позивача про те, що головуюча суддя в суді першої інстанції діяла в інтересах відповідачів, оскільки витребовувала в них за власною ініціативою докази, клопотання про витребування яких жодна сторона не заявляла, то вони не є об`єктивними для висновку про необхідність її відводу в порядку статей 27 - 30 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій), а свідчать про дотримання суддею принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зміст якого зобов`язує адміністративний суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до витребування доказів з власної ініціативи.  
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» залишити без задоволення.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 у справі                              № 810/1098/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк