ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р. 	Справа № 545/3100/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Бершова Г.Є. ,  Бегунца А.О. 
за участю секретаря судового засідання  Патової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1    на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.03.2020 (суддя Гальченко О.О.,  вул. Європейська, 154 "а", м. Полтава, 36008) по справі № 545/3100/19
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ,          інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Гнітька Дмитра Олександровича                  
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,  інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Гнітька Дмитра Олександровича, в якому просив скасувати постанову від 06.12.2019 про накладення адміністративного стягнення за ознаками ч.1 ст. 126 КУпАП та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Позов обґрунтовано безпідставністю накладення на позивача адміністративного стягнення з огляду на відсутність порушення.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області 13.03.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, позивач зазначає, що інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Гнітько Д.О. не виносив постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, яке було підставою для зупинки транспортного засобу.
Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Позивач  та його  представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили скаргу задовольнити.
Відповідачі явку своїх представників у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечили, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.  
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання,  перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 06.12.2019 р.  інспектором  інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Гнітько Д.О.  була винесена постанова серії ДПО18 № 683452, якою   ОСОБА_1  було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн., що підтверджується копією відповідної постанови.
Як вбачається із зазначеної постанови, ОСОБА_1 12.11.2019 о 22 год. 40 хв. у м. Полтава по вул. Соборності,77, керуючи транспортним засобом DAEWOO Lanos на TF 69 спг, номерний знак НОМЕР_1 не надав до перевірки свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 та посвідчення  водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1, п. 2.4  Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1   ст. 126 КУпАП   і його було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до вимог діючого законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII.
Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Аналогічний  правовий  висновок  викладений  у  постанові  Верховного  Суду  від            25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 (адміністративне провадження  № К/9901/17925/18.
Згідно ст.  69 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення,    поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 683452 від 12.11.2019 року складена з огляду на не пред`явлення позивачем посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. 
Факт скоєння правопорушення підтверджується відеозаписом, наданим відповідачем. 
Крім того, під час розгляду даної справи ні в суді першої інстанції, ні в суду апеляційної інстанції  позивач не заперечував того факту, що посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб інспектору поліції він не пред`явив, вказуючи на те, що у нього не було на те законних підстав, оскільки доказів вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачем  йому надано не було.
Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2019  у справі № 686/11314/17, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів має враховуватися саме остання правова позиція.
Враховуючи те, що інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Гнітько Д.О. діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених  КУпАП,  суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що  позов не підлягає задоволенню, з чим погоджується колегія суддів.
Зі змісту ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1     - залишити без задоволення
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.03.2020 по справі № 545/3100/19  залишити без змін  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    А.О. Бегунц