Постанова
Іменем України
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 333/7373/17
провадження № 61-46867св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,                       Штелик С. П.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», 
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня 2018 року в складі судді Варнавської Л. О. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Полякова О. З., Бєлки В. Ю., Крилової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що 13 липня 2016 року між позивачем та ПАТ «Ідея банк» був укладений кредитний договір № Р07.210.72355, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 9 800,00 грн, строком на 36 місяців.
29 вересня 2017 року за заявою ПАТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. було вчинено виконавчий напис за № 1660, за яким прийнято рішення про стягнення з позивача на користь банку заборгованості в розмірі 18 257,77 грн та запропоновано задовольнити вимоги на цю суму в період з 20 січня 2017 року по 17 серпня                        2017 року.
Однак, про існування виконавчого напису позивачу стало відомо лише 01 грудня 2017 року з постанови про відкриття виконавчого провадження Комунарського ВДВС міста Запоріжжя. 
Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, оскільки йому не було надіслано письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору та були відсутні відомості про безспірність вимоги, так як борг в повному обсязі позивач не визнає. Також при вчиненні напису нотаріус не отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. Розрахунок боргу складений відповідачем є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис                      № 1660 від 29 вересня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня                                 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед стягувачем, саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Повідомлення про наявність заборгованості ОСОБА_1 було отримано, але розмір заборгованості не оскаржений. Позивачем не надано доказів того, що розмір заборгованості є меншим від зазначеного у виконавчому написі, отже відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу                   ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня 2018 року  залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, та зазначив, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису банком було надано всі необхідні документи на підтвердження безспірності наявної суми заборгованості, а також позивачем було отримано повідомлення про наявність заборгованості, яку позивачем оскаржено не було.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
02 листопада 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невірним дослідженням доказів та їх оцінки, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.
Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О. М. з порушенням вимог законодавства, оскільки сума заборгованості, яка зазначене у виконавчому написі, не є безспірною, оскільки жоден із документів, які подані банком нотаріусу не містять згоди позивача з наявністю заборгованості та її розміром, всі ці документи складені відповідачем з його односторонніми розрахунками, що вчинені з порушенням чинного законодавства та умов кредитного договору.
 
Судами не взято до уваги той факт, що вказує на відсутність безспірності заборгованості, а саме факт наявності у кредитному договорі № Р07.210.72355 від 13 липня 2016 року нікчемних положень, пункту 1.4 та пункту п.6.1 кредитного договору «графік щомісячних платежів», якими встановлювалася до сплати щомісячна комісія «за обслуговування кредиту» у розмірі від 379,01 грн за перший місяць та до 207,51 грн за останній місяць. Комісія є незаконною, а пункти договору про її встановлення є нікчемними, про що повідомлялося суду першої інстанції, так як при вставленні судом цього факту розрахунок заборгованості та сама заборгованість з урахуванням цієї комісії не може вважатися безспірною.
 
Доводи інших учасників справи
 
У березні 2019 року представник АТ «Ідея Банк» - адвокат Олешек О. М. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Комунарського районного суду міста Запоріжжя. 
 
Справа надійшла до Верховного суду у березні 2019 року.
 
Розпорядженням від 15 квітня 2020 року № 1083/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року визначено суддю - доповідача Петрова Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року справу призначено до розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                     2020 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 13 липня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та                           ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Р07.210.72355, за яким ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 9 800, 00 грн. (а.с. 7-8).
 
Станом на 17 серпня 2017 року за вказаним кредитним договором у                              ОСОБА_1 виникла перед ПАТ «Ідея Банк» заборгованість в сумі                                       16 657,77 грн (а.с. 74-77).
 
17 серпня 2017 року ПАТ «Ідея Банк» направив позивачу вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, у якій  вимагав протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати достроково зобов`язання за кредитним договором та сплатити заборгованість, яка утворилась станом на                            17 серпня 2017 року,  на загальну суму 16 657,77 грн, яку позивач отримав                           05 вересня 2017 року (а.с. 102-105).
 
Судами встановлено, що звертаючись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. із заявою про вчинення виконавчого напису банком, було надано такі документи, а саме: кредитний договір № Р07.210.72355 від 13 липня 2016 року, довідку про ненадходження платежів від 26 вересня 2017 року № 12.4.2/110857, розрахунок заборгованості за кредитним договором № Р07.210.72355, довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 17 серпня 2017 року; виписку/особовий рахунок з                     01 січня 2000 року по 25 вересня 2017 рік, вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань від 17 серпня 2017 року № 12.4.2/Р07.210.72355, опис вкладення в цінний лист, з відміткою поштового відділення зв`язку від 25 серпня 2017 року; список № 6 ф.103 згрупованих поштових відправлень з відміткою поштового відділення зв`язку від 25 серпня 2017 року; список № 971 ф.103 згрупованих поштових відправлень листів цінних з відміткою поштового відділення зв`язку від 25 серпня 2017 року; фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» 00456150000381 від 25 серпня 2017 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
 
29 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2016 року за період з 20 січня 2016 року по 17 серпня                           2017 року включно, в загальному розмірі 16 657,77 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису розмірі 1 600,00 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження                             № 14-557цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року                     № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
 
Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено порядок вчинення виконавчих написів.
 
Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
 
Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. 
 
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).
 
Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
Відповідно до пункту 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
 
На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). 
Разом з тим як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи. 
 
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження                    № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження                 № 14-278 гс18) з подібних правовідносин.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
У справі, що переглядається, установлено, що згідно розрахунком заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2016 року заборгованість складається із: 7306,06 грн - основного боргу; 1943,13 грн - простроченого боргу; 3239,9 грн - прострочених процентів; 14,12 грн - строкових процентів; 320, 21 грн - нарахованої плати за обслуговування кредиту та 3834,35 грн - пені.
 
Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом в загальному розмірі 16 657,77 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису розмірі                      1 600,00 грн.
 
Установивши, що для вчинення виконавчого напису кредитором нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, зворотність якої позивачем не доведена;  наявні докази належного направлення й отримання позивачем письмової вимог про усунення порушень, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню.
 
Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису.
 
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було отримано повідомлення про наявність заборгованості, однак останній у визначеному законом порядку не оскаржив розмір такої заборгованості.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення та оскаржуваних судових рішень без змін, то судові витрати у такому випадку розподілу не підлягають.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416,419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                               Є. В. Петров
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                          С. Ю. Мартєв                                                                                                         
 
С. П. Штелик