ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 серпня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/1375/19 
Номер провадження 22-ц/816/1508/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-Біо-Енерго-Сервіс»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломійця Дмитра Миколайовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., постановлене у м. Суми, повне судове рішення складено 03 червня 2020 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з позовом у березні 2019 року, ОСОБА_1 просив: визнати наказ ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» №8к від 31.01.2019 року про його звільнення незаконним, скасувати наказ та поновити його на посаді генерального директора в товаристві; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Свої вимоги мотивував тим, що 12.07.2018 року був прийнятий на посаду генерального директора товариства за укладеним трудовим договором на невизначений строк. 13.02.2019 року з поштового відправлення від імені відповідача, яке містило повідомлення та трудову книжку, позивач дізнався про його звільнення 31.01.2019 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №8к від 31.01.2019 року. Вказує, що 31.01.2019 року ним була подана заява про звільнення з займаної посади за згодою сторін. Проте, домовленості про конкретну дату звільнення станом на 31.01.2019 року досягнуто між сторонами не було, у зв`язку з необхідністю додаткового часу на завершення трудової діяльності на посаді керівника товариства та на передачу поточних справ. Зазначає, що з 31.01.2019 року по 06.02.2019 року включно перебував на стаціонарному лікуванні, що, відповідно до ст. 40 КЗпП України, виключає можливість його звільнення у вказану дату. Крім того, в листі непрацездатності місцем роботи зазначено відповідача, що вказує на відсутність наміру позивача припиняти трудові відносини саме 31.01.2019 року. 07.02.2019 року позивач намагався приступити до виконання трудових обов`язків, одночасно звернувшись до відповідача із заявою про відкликання поданої ним заяви про звільнення від 31.01.2019 року. Однак, позивача фактично не було допущено до виконання обов`язків керівника товариства, та повідомлено про його звільнення без зазначення дати такої події. При цьому з наказом про звільнення він не був ознайомлений, остаточні розрахунки при звільненні не проведені, трудова книжка не видавалася. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на дату ухвалення судом рішення по справі.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.05.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць Д.М. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову, оскільки подання відповідної заяви про звільнення свідчить лише про намір позивача ймовірного звільнення, а конкретна дата звільнення на момент подання заяви сторонами не була погоджена, що не позбавляло позивача права 07.02.2019 року відкликати свою заяву про звільнення без будь-якого узгодження з роботодавцем. Вказує, що звільнення відбулося у період перебування позивача на лікарняному, а відповідачем не було вчинено жодних дій, які б дійсно свідчили про вираження волевиявлення на звільнення позивача 31.01.2019 року, оскільки в цей день останньому трудова книжка не направлялась, остаточний розрахунок не проведено. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторонами спору було погоджено звільнення позивача саме 31.01.2019 року, що доводиться матеріалами справи, анулювання такої домовленості за взаємною згодою сторін не мало місця, а звільнення робітника в період тимчасової непрацездатності у даній ситуації нормами трудового права не заборонено.
В судовому засіданні представник позивача доводи скарги підтримала та просила задовольнити. 
Представники відповідача проти скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.07.2018 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду генерального директора ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» (т. 1 а.с.10-11).
Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс», оформленого протоколом №1/2019 від 22.01.2019 року, було відкликано з 31.01.2019 року з посади генерального директора товариства ОСОБА_1. (т. 1 а.с. 44-46).
31.01.2019 року ОСОБА_1 було подано письмову заяву, адресовану загальним зборам співвласників ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс», у якій останній просив звільнити його із займаної посади за згодою сторін (т. 1 а.с. 12).
Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс», оформленого протоколом №2/2019 від 31.01.2019 року, враховуючи наявність спільної домовленості сторін щодо припинення трудового договору між товариством та генеральним директором товариства 31.01.2019 року, звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора товариства за угодою сторін (п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України) та надано повноваження голові зборів ОСОБА_2 підписати наказ про звільнення з 31.01.2019 року з посади генерального директора товариства ОСОБА_1 за угодою сторін (т. 1 а.с. 47-49).
Наказом № 8к від 31.01.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» за угодою сторін (ст. 36 ч.1 п. 1 КЗпП України) на підставі його заяви  від 31.01.2019 року та протоколу загальних зборів учасників товариства від 32 січня 2019 року № 2/2019 (т. 1 а.с. 50).
31.01.2019 року працівниками ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» складено акт про встановлення факту неможливості ознайомлення працівника із наказом та видачі у день звільнення трудової книжки, у якому зазначено, що у зв`язку з відсутністю генерального директора товариства ОСОБА_1 на робочому місці протягом робочого часу 31.01.2019 року після складання та подання ним заяви про звільнення за угодою сторін від 31.01.2019 року було неможливо ознайомити останнього з наказом №8к від 31.01.2019 року та видати йому у день звільнення трудову книжку (т. 1 а.с. 52).
Згідно листка непрацездатності, що виданий Комунальною установою «Сумська міська клінічна лікарня №5», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 31.01.2019 року по 06.02.2019 року (т. 1 а.с. 13).
07.02.2019 року позивач надав на ім`я загальних зборів засновників ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» заяву, у якій відкликав заяву на звільнення від 31.01.2019 року (т. 1 а.с. 14).
12.02.2019 року ТОВ «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» направило поштою цінним листом на адресу ОСОБА_1 трудову книжку (т. 1 а.с. 15).
Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 , допитаний в якості свідка, пояснив, що 22.01.2019 року відбулися загальні збори учасників товариства, де вирішено питання про зміну керівника. На цих зборах він присутній не був, оскільки в цей день був в м. Глухів, з якого повернувся близько 19 години. 31.01.2019 року він подав заяву про звільнення, оскільки таке прохання було від засновників компанії. Припинити відносини запропонував ОСОБА_2 , на що він не мав заперечень. Станом на 31.01.2019 року позивач був згоден на звільнення. Він передбачав звільнення саме 31.01.2019 року та вважав цю дату датою свого звільнення з товариства. В цей день він не дочекався з боку відповідача трудової книжки, в цей же день його було госпіталізовано та він перебував на лікарняному до 06.02.2019 року. 07.02.2019 року він прийшов до товариства щоб приступити до трудових обов`язків, або забрати трудову книжку. Йому було відмовлено у видачі трудової книжки, її він отримав по пошті 13.02.2019 року. Оскільки йому було відмовлено у видачі трудової книжки, 07.02.2019 року він подав заяву про відкликання заяви про звільнення.
Отже встановленими судом обставинами доведено, що між позивачем та товариством була узгоджена дана його  звільнення 31.01.219р. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено про погодження сторонами спору звільнення позивача за згодою сторін з 31.01.2019 року. Доказів про досягнення взаємної згоди сторін про анулювання домовленості звільнення позивачем не надано, а звільнення працівника за згодою сторін у період тимчасової непрацездатності законом не заборонено 
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке. 
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України, і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.
Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).
У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.
Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Положеннями КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняти відкликання працівником своєї заяви про звільнення, якщо була досягнута домовленість про звільнення за угодою сторін.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч.1  ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Суд першої інстанції, встановивши, що сторонами спору було досягнуто домовленості про звільнення позивача за згодою сторін саме 31.01.2019 року, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, а анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді кожної сторони трудового договору, т.т як працівника, так і власника або уповноваженого ним органу, однак такої згоди відповідач не надав, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог КЗпП України.
Звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності заборонено тільки під час розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, т.т за ст. 40 КЗпП.
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням.
Доводи апеляційної скарги з приводу несвоєчасності видачі позивачу трудової книжки та проведення з ним розрахунку при звільненні не може прийматися як доказ про відсутність узгодження між сторонами по даті звільнення позивача, оскільки в цей день позивач не працював через тимчасову втрату працездатності. У разі порушення з боку товариства з ним строків розрахунку при звільнені, надає право працівнику порушити питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломійця Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 04 серпня 2020 року.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                          Т.А. Левченко

                                                                                                                     С.Г. Хвостик